# data[].attributes.body
CATALÀ, 1 - BATX A

# data[].attributes.body
L’argument: un arbre que el poeta veu per la finestra, que l’acompanya i amb el reflexiona sobre la vida i sobre la seva creació poètica.

# data[].attributes.headline
El poema "A un auró," dins del llibre Arbres, és un exemple de com fa servir la imatge dels arbres per parlar sobre persones, sobre la vida. Ho fa amb un bosc imaginari, basat en quaranta espècies. Anys més tard, el poema formarà part de l'obra Poesia (1957), recull de la seva producció poètica anterior.

# data[].attributes.subject
El poema "A un auró," dins del llibre Arbres, és un exemple de com fa servir la imatge dels arbres per parlar sobre persones, sobre la vida. Ho fa amb un bosc imaginari, basat en quaranta espècies. Anys més tard, el poema formarà part de l'obra Poesia (1957), recull de la seva producció poètica anterior.

# data[].attributes.body
Comença l’autor parlant en primera, però  també serà la veu de l’arbre.

El poema és clàssic tant pel tema, pel to i per la forma:

El tema: mitjançant un objecte (arbre), i els seus canvis a les estacions, ens introdueix una reflexió transcendental sobre la vida, el naixement i la mort, invers en l’arbre, primer despullat de fulles i després amb esplendor. L’auró és un pretext per arribar a un tema intens.

El to: és líric, intimista, per que ens mostra els pensaments i sentiments de l’autor, així com la seva solitud, ja que veu en l’arbre a un amic.

La forma: és una oda que tracta sobre un tema, repartit en estrofes iguals, de rima regular i que expressa els sentiments de l’autor. El llenguatge és immediat, objectiu, irònic, culte (“perplex, entaforant-te, encambres...” ) i popular (“jardinet”).

Es veu el noucentisme per que tracta a la natura (auró) des de la finestra (element urbà).

# data[].attributes.body
-Anàfora i paral·lelisme
- Hipèrbaton
- Polisíndeton
- Enumeració
- Cesura
- Encadenament
- Ironia
- Comparació
- Metàfora
- Personificació

# data[].attributes.body
Josep Carner (Barcelona 1884-Uccle, a Bèlgica, 1970) és un dels poetes catalans més destacats. Llicenciat en dret i Filosofia i Lletres, va ser periodista, professor, traductor i diplomàtic. Morí exiliat per la Guerra Civil, només fent una  fugaç escapada a Barcelona.
Amb el seu nomadisme, per la diplomàcia i l’exili, desenvolupa una necessitat d’arrelament que projecta en els arbres. Procura viure a prop d’ells.

# data[].attributes.body
El  conegut com a “el príncep dels poetes” va fer:

Els fruits saborosos (1906), Auques i ventalls, La paraula en el vent (1014), L’oreig entre les canyes (1020), La inútil ofrena (1924), El cor quiet (1925) i  Nab í (1941). Reescriuria els seus anteriors llibres a Poesia (1957).

En prosa: Les bonhomies (1922) i La creació d’Eva i d’altres contes (1922), així com la traduccions de versions de coneguts autors.

# data[].attributes.body
Pertany a la Literatura Contemporània Catalana del s. XX-XXI, a la Poesia del Noucentisme (s. XX): moviment de retorn als clàssics, al Renaixement (s. XV-XVI) i a la Il·lustració (S. XVII) en estètica,  idees i normes, amb Eugeni d’Ors com a creador i la burgesia com a força.

# data[].attributes.body
Primer observa a l’auró.

Després descriu les estacions.

L’arbre el vigila a ell.

Introdueix una reflexió.