# data[].attributes.body
לעי,פרעךל כוכ

# data[].attributes.body
כתלמידה אני למדתי במבנה החדש.
מא'-ו', ז-ט', ט'-י"ב.
לא דוגלת בשיטה הזו. מכמה סיבות:
* לסיים את היסודי כילדה קטנה, שלא מבינה מזה בכלל תיכון?
לדעתי, אין את הבשלות החשובה כדי להיכנס בכיתה ט' לתיכון ברגל ימין.
*הקשיים החברתיים, שנוצרים מעוד עוד מעבר, סתם וגורם מתחים והפחתה בריכוז הנלמד.
* יש חשיפה לא טובה עם הבוגרים. כאשר הילדים נחשפים לשטויות של המתבגרים בגיל צעיר יותר. זה עושה הרבה יותר לא טוב. מאשר יתחברו איתם בכיתה ט'. כשהם יותר מודעים ועם ראש על הכתפיים.
גם מגיעים רציניים יותר בלהצליח בבגרויות ובחומר.

# data[].attributes.body
אמנם אני בוגרת המבנה הישן (א-ח, ט-י"ב) ונהניתי ממבנה זה, אך עדיין ההסתכלות שלי היום- בתור מורה המלמדת בשש שנתי (ז-יב), מבנה זה הוא טוב ומוצלח להרבה מאד אוכלוסיות. רוב תלמידות בית הספר שלנו אינן גרות בעיר כלל. ובאות מכל מיני ערים מסביב. בגלל שההורים שלהם בחרו בחינוך זה דווקא. והייתה לכל תלמידה אפשרות להצטרף לבית הספר עם תלמידות עם שאיפות דומות לשלה. אם שלב זה של המעבר היה נעשה בכתה ט', מרגיש לי שזה זמן כבר מאוחר, בכתה ז' ח' זה הזמן שהילד מגבש לאט לאט את עצמו, וחבל שזה לא יהיה במקום שלו. עם חברים בסגנון שלו, ועם מטרות דומות.
אני לא מרגישה שתחילת כתה ז' זה גיל מוקדם למעבר, בכלל לא. אמנם זה גיל צעיר ותינוקי עדיין אבל זה מה שמחזק את האישיות של התלמיד. הקשיים שהוא נתקל בהם ונעמד מולם. ויש לו מספיק זמן להעמד על הרגליים ולייצב את עצמו חברתית ולימודית מבלי לפגוע בלמידה החשובה של שנות התיכון.
אני רואה תלמידות שנכנסות אלינו בכתה ט', שצריכות ליישר קו מבחינה לימודית וחברתית, לפעמים יכול לקחת להן מעל שנה להתאים את עצמן לרמת בית הספר, ולעתים הן מפספסות דברים חשובים כמו השתבצות ברמת לימוד גבוהה יותר במקצועות חשובים וכו'.

# data[].attributes.body
אני כבוגרת החינוך בשיטה הישנה לא רואה בעיה במסגרת זו. אני חושבת שנחמד להאריך את גיל הילדות בחממת ביה"ס היסודי ולדחות קצת את בעיות ההתבגרות שילדים צעירים נחשפים לחברת הבוגרים וחשופים להשפעתם אלא אם כן החטיבה היא מוסד עצמאי המתפקד בפני עצמו ללא קשר לתיכון שאז אתמוך בו כי זה תואם לגיל ההתבגרות עפ"י היהדות מבחי' האחריות הדתית שמתחילה מגיל זה - גיל כניסה למצוות. ניתן לראות מבנה זה במוסדות מתיבתא לגילאי כיתות ז-ח בחרדי זהו מוסד שלא מתנהל כת"ת ולא כישיבה אלא מעבר והכנה

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הישן של מערכת החינוך לפיה ישנה חלוקה לפי חתך של כיתות א'-ח' ואח"כ ט-י"ב. ועם הסתייגות והדגשה שכיתה ח תלמד במבנה נפרד כמו שאני למדתי ביסודי.

עד כיתה ז כולל, היינו במבנה אחד ולדעתי זה נכון ותקין כי גם תלמידי כיתה ז' אינם בוגרים מספיק (וכהוכחה אני רואה את תלמידי כיתה ז שמגיעים לתיכון בו אני עובדת, להתעסק עם תינוקות פשוט). בכיתה ח למדנו במבנה אחר, רק שלנו, הייתה לנו הרגשה של אנחנו גדולות, אנחנו בוגרות יותר, דיברנו כבר על נושאים שקשורים בשאיפות ובמה אנחנו רוצות להיות כשנהיה גדולות, עניינים "ברומו".

ולכן אני חושבת שחלוקה לפי הדגם הישן זוהי חלוקה טובה המאפשרת נתינת זמן ומהווה הזדמנות עבור התלמיד\ה לגיבוש זהותו העצמית, דעותיו אמונותיו ומה נכון או לא נכון להשקפת עולמו\ משפחתו.
אני ערה לנכונות לערבב אוכלוסיות על מנת לאפשר הזדמנות שווה לכולם, אך לדעתי זו שיטה שיש ליישמה או בכיתה א' או בכיתה ט' כי באמצע הטווח הנ"ל זהו לא שלב אשר בשל מספיק עבור שינוי מעין זה, ולראיה מה שכתבו כאן חברותיי אשר עברו זאת על בשרן.

# data[].attributes.body
קראתי את הרקע לחלוקת החטיבות השונות וקראתי גם חלק נכבד מדעותיהם של המגיבים בפורום. לאור המידע ולאור לימודיי בבית ספר יסודי עד כיתה ח', אני דוגלת בשיטה הישנה בה אני למדתי. המעברים בין החטיבות  משפיעות על השתלבות הילדים בהמשך ומזעזעות את הרצף הלימודי, הרגשי והחברתי בו הם מצויים. כמורה שמלווה כבר לא מעט שנים את ילדי כיתה ו', אני נוכחת לראות את חששות ההורים והחרדות אותם הילדים מפתחים לקראת המעבר לחטיבת הביניים. ילד בכיתה ו' עסוק בשנה זו רק מהלחץ לאן ילך, היכן ימשיך את לימודיו, לאן הוא יתקבל וכו... מה שמשפיע מאוד על נפש הילד בגיל כה צעיר. לו רק הייתי יכולה להרשות להם לבלות עוד שנתיים, כפי שאני למדתי בעבר, בחממה המוכרת והידועה להם ולהעניק להם את החוזק הריגשי לקראת המעבר לחטיבה...
ילדים שעוברים בגיל צעיר לחטיבת ביניים עלולים לאבד את היציבות החברתית והלימודית שלהם, מה שישפיע על אחוז הנשירה בהמשך.
אני מאמינה שתלמיד המסיים כיתה ח' הוא כבר יותר בוגר למעבר ומגיע מוכן להתחיל פרק חדש בלימודיו.

# data[].attributes.headline
אורה מיכל כהן

# data[].attributes.subject
אורה מיכל כהן

# data[].attributes.body
בתור תלמידה למדתי על פי המבנה החדש א-ו, ז'-יב'
אני דוגלת בשיטת המבנה הישן א-ח', ט' - יב'. ממספר סיבות:
1. המעבר לחטיבה או לתיכון הינו דבר משמעותי בקרב התלמידים ושיקולים שונים מעורבים בבחירה זו. אני חושבת שתלמיד שסיים כיתה ח' יותר בשל עם עצמו להחליט מהו התיכון המתאים לו לעומת תלמיד שסיים זה עתה כיתה ו'.
2. אני בתור תלמידה עברתי בית ספר בסיום כיתה ז' ואני זוכרת שהניתוק מהחברה ומהצוות היה לי קשה, הרגשתי שעד שהתבסס המעמד החברתי, עלי לעבור בית ספר ולהתחיל הכל מהתחלה.
3. תובנה נוספת - התלמידים שבכיתה ח' מרגישים הכי גדולים ובוגרים ולעיתים מרשים לעצמם ועל המורות להשקיע רבות במשמעת וכד', אך כשמגעים לכיתה ט' בחטיבה הגלגל מתהפך, והתלמידים מרגישי קטנטנים. הם הולכים צעד אחד אחורה. הדבר דוחה חוצפה ומקל על המשמעת. עדיף שבכיתה ט' ירגישו קטנים ולא בכיתה ז.

# data[].attributes.headline
שוהם רוזיליו

# data[].attributes.subject
שוהם רוזיליו

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הישן של כיתות א-ח, ולאחר מכן כיתות ט-יב. כשאני הייתי ילדה, למדתי לפי המבנה החדש, ואני ממש  זוכרת את סוף כיתה ו כתקופה מאוד מלחיצה ושבה אני צריכה לקבל "החלטות גורליות" של מי תלמד איתי באולפנה באותה כיתה ולבחור חברות וכו'. לא מספיק שהמעבר מכיתה ו לכיתה ז הוא מעבר שדורש מאיתנו כוחות נפשיים ופיזיים ולהבין מי נגד מי בכל התחומים, גם בפן הלימודי וגם בפן החברתי..
במהלך השנים קידם משרד החינוך מבנה ייחודי של בתי ספר שנקראו מקיפים שש שנתיים. בבתי ספר אלו למדו התלמידים ברצף אחד מכיתה ז' ועד יב', כאשר הלמידה בפועל היתה מחולקת לשתי חטיבות: חטיבת ביניים וחטיבה  עליונה.
לפי המבנה החדש ישנם יתרונות וחסרונות.
היתרונות: טובת התלמיד (הסתגלות, מיזוג חברתי, היכרות עם הצוות החינוכי), התכנון הלימודי הוא על פני שש שנים, כוחות הוראה מגוונים, ארגון יעיל של בית הספר.
החסרונות – בתי ספר גדולים, ניכור בין תלמידים וניכור בין מורים כי יש שפע של ילדים ושפע של מורים . ויש גם בעיות משמעת רבות יותר כתוצאה מכך.
ולכן אני תומכת יותר בגישה של המבנה הישן. לדעתי כשעושים את החתך הזה בכיתה ט אז הילד כבר יותר בוגר, יותר בשל , כבר מבין ומבכיר את המסגרת החינוכית והמעבר הזה הוא יכול להיות עבורו יותר קל ונעים.

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הישן של כיתות א-ח ואח"כ ט-י"ב. כך למדתי אני והזכרונות מהמעבר הנ"ל הם טובים וחיוביים.
לדדעתי במהלך 8 שנים הילד מגבש את עצמו בהרבה מישורים.
בהיבט הרגשי-הוא בוגר יותר כדי לקבל כלים שיעזרו לו להתמודד עם המעבר ל-ט'.
בהיבט החברתי-הוא בשל דיו כדי לפתח מיומנויות חברתיות ,והרצף של שנים אלו מסייע בכך.
בהיבט הלימודי- הילד נמצא בסביבה מוכרת וראשו פנוי ללמידה,מאשר ילד שעובר בכיתה ז' וכל כולו עסוק בלרכוש חברים ולשמור על מעמדו במקום החדש.
בטוחני כי גם בשיטה החדשה יש יתרונות רבים.. אבל סוס מנצח לא מחליפים..

# data[].attributes.headline
שטרני רבינוביץ                        אני תומכת במבנה הישן של מערכת החינוך חלוקה לפי חתך של כיתות א-ח וט- י"ב.  

# data[].attributes.subject
שטרני רבינוביץ                        אני תומכת במבנה הישן של מערכת החינוך חלוקה לפי חתך של כיתות א-ח וט- י"ב.  

# data[].attributes.body
כתלמידה למדתי לפי המבנה החדש והרגשתי את הקושי שמלווה במעברים בהיבטים השונים. נדרשתי להכיר את המערכת שלוש פעמים, לבסס את מעמדי החברתי ולהכיר את הנורמות והכללים בכל מערכת.
ממבט לאחור אני יכולה לומר שחלוקה זו לא היתה נכונה. גם ביסודי הרגשתי את הקושי כשבכיתה ו' היינו הגדולות שבבית הספר מצד אחד, אך עדיין לא בוגרות בשביל להבין את הכח והאחראיות שמעמד זה מקנה. וכשהגענו לכיתה ט' שוב הורגש הקושי מצד אחד אנחנו השכבה הקטנה בתיכון אך מצד שני כבר בגרנו והרגשנו גדולות מספיק, אך לא קיבלנו  שדר כזה מהסביבה אלא להפך. כמובן שלהרגשה זו יש קשר ישיר או עקיף למצב החברתי והלימודי של התלמידים.
אני מאמינה שהלימוד לפי המבנה הישן מפחית קשיים שטומנים מעברים וכאשר יש פחות קשיים אפשר להגיע להישגים גבוהים יותר בתחומים רבים.

# data[].attributes.headline
אירית כהן.                  אני תומכת במבנה הקודם הישן של מערכת החינוך בה החלוקה הינה כיתות א'-ח' ולאחר מכן כיתות ט'-יב'. כאשר אני הייתי תלמידה, החלוקה הייתה א-ו, ז-ט, י-יב. בכיתה ז הייתי צעירה מידי והמעבר לחטיבה זכור לי קשה מאוד ואף טראומטי. לדעתי תלמידים בכיתות ז-ח הם עדיין ילדים ואינם בוגרים מספיק מבחינה מנטלית. במבנה הישן, המעבר מתקיים רק בכיתה ט כשהם גדולים ובוגרים יותר. בנוסף, לפי המבנה הישן יש פחות מעברי מסגרות. ילדים זקוקים ליציבות, המשכיות, וקביעות מסוימת. והמעברים האלה עלולים לגרום לילד לתחושות של חוסר ביטחון וקשיים רגשיים וחברתיים נוספים. בעיני, מסגרת יציבה היא מאפיין מרכזי מאוד לילדים במיוחד בתחילת גיל ההתבגרות, גיל שבו הם חווים שינויים פיזיים, נפשיים וחברתיים רבים ולדעתי הסביבה ובפרט מערכת החינוך, צריכה לייצר יציבות ולתת תחושה של ביטחון.  

# data[].attributes.subject
אירית כהן.                  אני תומכת במבנה הקודם הישן של מערכת החינוך בה החלוקה הינה כיתות א'-ח' ולאחר מכן כיתות ט'-יב'. כאשר אני הייתי תלמידה, החלוקה הייתה א-ו, ז-ט, י-יב. בכיתה ז הייתי צעירה מידי והמעבר לחטיבה זכור לי קשה מאוד ואף טראומטי. לדעתי תלמידים בכיתות ז-ח הם עדיין ילדים ואינם בוגרים מספיק מבחינה מנטלית. במבנה הישן, המעבר מתקיים רק בכיתה ט כשהם גדולים ובוגרים יותר. בנוסף, לפי המבנה הישן יש פחות מעברי מסגרות. ילדים זקוקים ליציבות, המשכיות, וקביעות מסוימת. והמעברים האלה עלולים לגרום לילד לתחושות של חוסר ביטחון וקשיים רגשיים וחברתיים נוספים. בעיני, מסגרת יציבה היא מאפיין מרכזי מאוד לילדים במיוחד בתחילת גיל ההתבגרות, גיל שבו הם חווים שינויים פיזיים, נפשיים וחברתיים רבים ולדעתי הסביבה ובפרט מערכת החינוך, צריכה לייצר יציבות ולתת תחושה של ביטחון.  

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הישן א'-ח' ,ט'-יב'
למרות שאני בתור תלמידה למדתי לפי המבנה החדש.
למבנה הישן יש יתרונות:
מיעוט במעברים- התלמידים שוהים באותו מבנה מכיתה א-ח ולאחר מכן הם עוברים למבנה נוסף מכיתה ט-יב דבר אשר חוסך מהתלמידים תחושת בלבול ואי סדר ובכך מקנה לתלמידים תחושת ביטחון, שייכות והסתגלות הרבה יותר טובה וקלה.
לעומת זאת במבנה החדש התלמידים נאלצים לעבור לשלוש מבנים -א-ו , ז-ט, ט-יב.
ניתן לראות כיום שגם בגנים- כבר בגיל הרך הילדים נאלצים לעבור 3 מבנים מגן טרום טרום, לגן טרום חובה ולאחר מכן לגן חובה כלומר הילד עוד בתקופת הגן נאלץ לעבור שינויים רבים מבחינת מבני הגן דבר אשר יוצר קשיים אצל הילדים ומקשה על ההסתגלות
מפגש עם בני אותה קבוצת גיל- חשוב שהתלמידים ילמדו וישהו באותו מבנה  שיש בו את אותה קבוצת הגיל שלהם וכך התלמידים יוכלו ליצור ולפתח אינטראקציות טובות יותר עם חבריהם וכך יהיה ניתן למזער בעיות משמעת ואלימות.

לפי המבנה הישן התלמידים מגיעים מוכנים יותר לקראת הלימודים בתיכון התלמידים ביסודי לומדים באווירה של מעין "חממה" הצוות של המורים מוכר לתלמידים, המבנה מוכר, אין מעברים הכל ידוע מראש לתלמידים וכך התלמידים מרגישים ביטחון , תחושת שייכות התלמידים מרגישים שהם יותר פנויים ללמידה וזה מתבטא בהישגים הלימודיים שלהם וכך ניתן גם למזער נשירה והיעדרויות מהלימודים.

# data[].attributes.body
אני תומכת בשיטה  א' - ו' ואח"כ ז' - י"ב. נכון שמעברים הוא דבר לא קל אבל בכל מצב הילד יצטרך לעבור את זה לפני כיתה ז' או אחרי כיתה ח', הרווח הוא שהילד יבלה את כיתות ז' - ח' בקרב נוער מתבגר, הילד יתרצן ויתבגר יותר והשהיה בסביבת בוגרים תשפיע עליו. אני למדתי במתכונת כזו ואת המעבר עשיתי אחרי כיתה ו'. בכיתה ט' נוספו לכיתה בנות חדשות שלמדו לפי התוכנית הלימודית השמונה שנתית (א' - ח') וממש ראינו הבדל בין הבגרות והרצינות הן בתחום הלימודי והן בתחום החברתי בין הבנות שעתה הצטרפו מתוכנית א' - ח' אל הבנות שכבר עשו מעבר ונחשפו לתיכון בכיתה ז'.
עדיף שהמעבר, ההסתגלות וההכרות תעשה לפני כיתה ט' שאז שוקעים בלחץ לימודי והשגת תעודת הבגרות שהוא השלב הבסיסי לכל התקדמות לימודית בהמשך.

# data[].attributes.body
אני מאוד אוהבת את המתווה הקיים היום במערכת החינוך, אני מסכימה עם זה שבחינוך הקדם יסודי מפתחים את אשיות הילד יחד עם הכשרונות הטבעיים שלו. ביסודי שם נקנה הבסיס והיסוד ללמידה של התלמידים. ובעל יסודי מחנכים בוגרים רבים להצלחות גדולות בכל תחומי המדינה מלבד ההתעסקות בלמידה לבגרויות.
המתווה הזה נראה לי מאוד נכון ועובדה שהוא שורד בהצלחה שנים רבות.
הסיבה העיקרית שאני בוחרת בשיטה הישנה היא המעבר מהיסודי אל החטיבה, כיום ישנה סלקציה במעבר מכיתה ח' לט' וקיימת נשירת תלמידים בשלב הזה ואני פוחדת שהנשירה הזו תתחיל כבר במעבר מכיתה ו' לחטיבה ואז מצבינו יהיה בכי רע. זאת גם היתה אחת מהסיבות של ועדת דברת לביטול החטיבות.
אם היו שואלים אותי הייתי דוקא מציעה לצמצם את החודשים בהם מעלים לגן עירוני וכן את חודשי העלייה לכיתה א'
כלומר: ילד שלא מלאו לו 3 שנים לא יוכל להיכנס לגן וכך גם לגבי כיתה א' רק ילד שמלאו לו 6 שנים ייכנס לבית הספר.
העיקר שנהיה שליחי חינוך נאמנים.

# data[].attributes.headline
עדות רינדנאו- מכלל אורות

# data[].attributes.subject
עדות רינדנאו- מכלל אורות

# data[].attributes.body
אני מאמינה שיש צורך בהפרדה בין קבוצות הגיל השונות ובהתאמה של אופן החינוך וההוראה לכל קבוצת גיל, ולכן המבנה הגילי בו אני תומכת הוא המבנה החדש, בו יש הפרדה בין כיתות החטיבה הצעירה לחטיבה הגדולה וכיתות התיכון.

קיימת השאלה האם נכון יותר להשאיר את חטיבת הביניים בתוך מבנה בית הספר היסודי או התיכון? לשאלה זו אין לי תשובה חד משמעית ובלבד שתהיה הבחנה בין קבוצות הגיל השונות והתאמת התכנים והצרכים הרגשיים, החברתיים והפדגוגיים שמקנים לתלמידים.

ילדים בגיל חטיבת הביניים נמצאים בתקופת מעבר מבחינה רגשית, חברתית ופיזית- זהו השלב בו הם מפתחים את הזהות העצמית שלהם, הם חוקרים את הסביבה ומנסים לברר מי הם. בגיל זה יש הרבה בלבול מבחינת הזהות העצמית, עקרונות וערכים שהילד בוחר לאמץ לעצמו, כמו כן גם הדרך שבה הוא רוצה שהחברה תתבונן בו ותאפיין אותו. בנוסף, יש את השינויים הפיזיים שחלים על הילד המתבגר ולכל אלו מערכת החינוך צריכה לתת מענה, בד בבד עם הכנתו של הילד לתיכון, חיזוק המוטיבציה ללמידה, פיתוח מיומנויות של לומד עצמאי, יצירתי, סקרן וחושב.

# data[].attributes.body
אני תומכת בהחלט במבנה הישן של א-ח, י-יב. לימדתי בבית ספר יסודי של א-ח 12 שנים ו7 שנים באולפנה שיש בה גם חטיבה. התלמידות שמגיעות בכיתה ז' עדיין קטנות מאודץ לוקח להן זמן להתרגל ללימודים ברמה גבוהה ולהתגבש חברתית. בפועל החטיבה לא נמשכת עד ט אלא כבר באמצע כיתה ח' עליהן להחליט אם להישאר באולפנה או למצוא מקום מתאים יותר. גם אם הן נשארות באולפנה יש להן מעבר מח' לט' כאשר ההרכב החברתי משתנה ועוד בנות מצטרפות לאולפנה. כל כך הרבה מעברים בפרק זמן מצומצם כל כך הוא לא אפקטיבי וגורם ליותר מדי תהפוכות וחוסר יציבות מבחינה חברתית וכן לימודית. יש פה גם עומס רב ובלבול במוסד עצמו שהוא שש שנתי (ז-יב) כאשר יש כל שנה 2 מערכות של רישום וקבלב - אחת לכיתה ז' ואחת לט'. חלק מהמורים עובדות באופק וחלק בעוז וחלק בשניהם מה שיוצר פערים בשכר והרבה בלבול בכללים. לדוגמה לשעות נוספות מקבלים שכר נוסף לאופק אבל בעוז מקזזים משהייה, חלק מהפרטני באופק אז האם מורה צריך להעביר את השעות רק בז-ט והאם הפרטני בעז שייך רק לתלמידי י-י"ב. ואם מורה עובד בשתי החטיבות האם היא צריכה לחלק את הפרטני בהתאם? זה לא הגיוני שבמוסד אחד יש שתי רפורמות ושני סטים של כללים. לסיכום, לדעתי צריך להיות אחידות בין המוסדות. או שכל המוסדות הם מא-ח ואחר כך ט-י"ב או שאפשר להציע מעבר בז' לכולם בלי עוד מעבר אפשרי בט' כאשר בית ספר מז-יב יפעל תחת אותה רפורמה.

# data[].attributes.headline
ויקטוריה עובד

# data[].attributes.subject
ויקטוריה עובד

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הישן על אף שאני לא למדתי בו, המעבר בין מוסדות חינוך הינו תהליך מורכב הן מבחינה חברתית: יחסי הכוחות בין התלמידים משתנים, מבחינה רגשית: חששות משינויים, סגל ההוראה וההנהלה משתנה והשטח הטריטוריאלי כלומר המבנה בפיזי משתנה, ולכן לדעתי נכון לצמצם את המעברים למינימום הנדרש. חשוב לי לסייג את דעתי עבור ילדים מסויימים המעברים הינם פתח להתחלה חדשה, לזנוח הרגלי למידה שלילים, יחסי חברות שליליים, ולהתחיל מחדש אבל לדעתי תלמידים אלו הינם מיעוט מהתלמידים ולכן הייתי מכריעה לפי טובת הרוב ומונעת מעברים מיותרים.

# data[].attributes.body
כמו רבות מחברותי שקראתי את דעתן גם אני תומכת במבנה החינוכי הישן א-ח, ט-י"ב ו....אני לא למדתי כך. בדיוק עם מזלי השנתון שלי היה הראשון לסיים את היסודי בכתה ו' האופן אישי המעבר לא זכור לי טוב! הקשיים שנוצרו כמו קשיים בהסתגלות חברתית לאחר שהכרתי את חברי והיינו קבוצה פתאום התפזרנו וצריך להתחיל מהתחלה כשאת הלימודים הזזנו הצידה מהמחשבה. כמו גם להכיר צוות חינוכי חדש ולצור את הרושם הטוב.
עודף מעברים יוצר חסרונות וקשיים רגשיים של לחץ, התמודדות עם חדש ולא מוכר, קשיים חברתיים יצירת קשרים שלא לכולם מיומנויות חברתיות גבוהות וקשיים קוגניטיביים של התאמה לרמת החטיבה אליה אתה רוצה להשתייך/ להתקבל.
מעבר לקשיים במעברים רבים אני חושבת שהחינוך בבית הספר היסודי מהווה כעין חממה לטיפוח הילדים בגילאים בהם ניתן לעצבם ולהכיל בהם מוסר וערכים ברוגע ובאווירה משפחתית
ודאי שמסיבה זו איני מסכימה כלל ונאמר בוועדת אמיר שההחלטות שם רבים החסרונות על היתרונות ילדים בגילאי ז -ט גיל התבגרות קריטי זקוקים ליחס אישי זקוקים לקשר עם מבוגר שיתווה להם את הדרך, מישהו שיראה אותם ושלא יהוו עוד מספר בתוך ההמון. העדר התייחסות וקשר ישיר עם מתבגרים יוצרים קשיים פסיכולוגים ורגשיים שקשה אחר כך להתגבר ולטפל בהם.
ולסיכום דעתי כמו שנאמר בוועדת דוברת:
העובדה שהתלמיד יתמיד בלימודיו בבית-הספר מספר שנים תגדיל גם את מידת מחויבותו של בית-הספר לתלמידים ותצמצם את הנשירה מלימודים.
בהצלחה לכולם!

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה שבו אני גדלתי ולמדתי, שזה המבנה שטוב יותר לתלמידים יש חלוקה לשכבות .
לדעתי זו חלוקה טובה ונכונה לילדים ולצורכיהם מבחינת גיל. החלוקה היא: ליסודי, על יסודי וחטיבת ביניים. מבנה זה מאפשר מעבר טוב יותר לתלמידים יש חלוקה לשכבות, להקבצות ובכך יש את האפשרות לספק את צורכי התלמיד ולהתאימו להקבצה שנכונה לו. המעבר לדעתי מכיתה ו' לכיתה ז' נותן לתלמיד סוג של התבגרות אישית, המעבר הנ"ל מלווה בהרבה רגשות וחששות זהו תחילתו של גיל הבגרות והם לדעתי כבר מרגישים יותר בוגרים ואחראים יותר. אמחיש את דבריי בדוגמה על בניי שעברו מיסודי לעל יסודי (כיתה ז'). ישיבה חדשה, חברים חדשים מבנה חדש. כולנו היינו בהתרגשות ובחששות הן לחיוב והן לשלילה, המון שאלות ותקווה להצלחה. הבנים שלי התרגשו והיו צריכים פעם ראשונה לנסוע באוטובוס לישיבה מה שלא חוו ביסודי ואני בתור אמא הרגשתי שהם יותר בוגרים ואחראים על עצמם והנטל על לקחת ולהחזיר מבית הספר הוא על אחריותם, כמובן שהדרכנו אותם לפני הכניסה לישיבה, עצם כניסתם לבית ספר חדש, סיימו את תקופת 6 שנים בבית ספר יסודי ונכנסו בגיל 12 פלוס שלדעתי זה גיל שמתאים למעבר, אין הרבה פערים גדולים, כל קבוצת גיל דורשת את ההתייחסות שמתאימה לה.
מה ששונה לדעתי מהחלוקה הישנה שיש פער מאוד גדול בגילאי התלמידים אשר נמצאים באותו בית ספר.
אסכם את דבריי, שממש נחמד לקרוא כאן בפורום שיש מספר דעות והרוב תומך במה שהוא חווה ומכיר.
בהצלחה לכל התלמידים, לא משנה היכן הם לומדים באיזה מבנה ישן/ חדש.

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הישן.
למידה בכיתות א'-ח'.
ולאחר מכן למידה בכיתות ט'- י"ב.
במבנה זה יש אפשרות לרצף בפן  הלימודי והחברתי. תלמידים בגילאי 12 אינם בוגרים מספיק כדי לעבור תהליך של שינוי לחטיבה לכן לדעתי מעברים ופיצול רב של אופן הלמידה עלול לגדום ליותר קשיים חברתיים ויחד עם זאת גם לימודיים.
התלמידים צריכים שיהיה להם רצף שיגרתי וכמה שפחות מעברים אשר עלולים גם להטריד את מנוחתם ולפגוע בהם לימודית חברתית ונפשית.

# data[].attributes.headline
בת שבע כ"ץ מכללת אורות

# data[].attributes.subject
בת שבע כ"ץ מכללת אורות

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הגילי הישן.
א-ח יסודי
ט-י"ב תיכון

מהשוואה שלי כתלמידה שלמדה במבנה הגילי הישן, לבין תלמידי שמסיימים יסודי לפי המבנה החדש, מתחזקת אצלי הדעה שעדיף את המבנה הישן.

להלן מספר נימוקים,
ראשית, הפחתת המעברים אצל תלמידים מחזקת את היציבות הנפשית.  תלמיד בשנותיו הצעירות, מפתח את אישיותו, רוכש כלים חברתיים ומייצב את מעמדו החברתי. לקראת כיתה ו' מעמדו החברתי בכיתה מתחזק ותופס מקום משמעותי יותר בחייו. התדמית חשובה לו בעיניו ובעיני קבוצת השווים.  ולכן חשוב להמשיך עוד שנתיים, שיהיה לו כלים חברתיים והתמודדיות עם הסביבה המוכרת לו ולא לעבור בשלב זה למסגרת חדשה.  שצריך לרכוש הכל מהתחלה...

שנית, מבחינה לימודית, התלמידים מגיעים מוכנים יותר לקראת הלימודים בתיכון,   מבחינה ארגונית, לקיחת אחריות על הלמידה, יכולת התמדה ועמידה בלחץ של לוח זמנים ועומס לימודי.

לסיכום, כאשר תלמיד מגיע עם בשלות רגשית, יהיה פנוי יותר ללמידה ועם יכולות גבוהים יותר.

# data[].attributes.body
כתלמידה, התנסיתי במבנה הישן (א-ח, ט-יב) ואני חושבת שהוא המבנה הנכון ביותר לתלמידים. למבנה זה יתרונות רבים. תלמיד הלומד בביה"ס היסודי 8 שנים מכיר היטב את הלך הרוח של ביה"ס, מכיר את הצוות החינוכי ולצוות ביה"ס יש את האפשרות להכיר את התלמיד היטב ובכך לסייע לו ולאתגר אותו במידת הצורך. מחויבותו של התלמיד לביה"ס וללימודיו גדלה. מבחינה חברתית - התלמיד יכול ליצור עבורו קשרים חברתיים יציבים וארוכי טווח.
תלמיד הלומד במבנה הישן מפתח ומסגל לעצמו מיומנויות בסיס חשובות מאד שיוכלו לסייע לו בחייו ובוגרים ובלימודיו לאחר סיום שנותיו בביה"ס היסודי.

# data[].attributes.headline
יפה זריהן - מכללת אורות

# data[].attributes.subject
יפה זריהן - מכללת אורות

# data[].attributes.body
כמורה בחטיבת ביניים, מפתיע לגלות כי אני תומכת במבנה הגילי הישן  זה של בית הספר בכיתות: א'-ח', ט'-יב'.

כשהתקבלתי לחטיבת הביניים, היטיבה לתאר המורה החונכת שלי: "חטיבה היא החור השחור של משרד החינוך". כוונתה הייתה שחטיבת הביניים נופלת" בין הכסאות" של חינוך יסודי ושל חינוך על-יסודי.

במבנה שמקובל היום התלמידים מבצעים מעבר פעמיים: מיסודי לחטיבה ומחטיבה לתיכון. מעבר  זה פוגע ברצף החינוכי, מכיוון שהתלמידים נדרשים להכיר יותר אנשי צוות ולהיחשף לדרישות שונות של האירגון. המעבר גם פוגע ביציבות הלמידה וישנה נשירה גדולה בין המעברים.

בנוסף, ישנו השיקול הכלכלי: חטיבת ביניים דורשת מבנה נפרד עם מערך מינהלי נפרד בעל עלויות גדולות.

כמו כן, המעבר מהיסודי לחטיבה דורש מהתלמידים להתבגר בבת אחת. הם נמצאים עם ילדים גדולים מהם וחייבים "לשחק לפי הכללים" למרות שהם עדיין תמימים.

לסיכום, בבקשה החזירו את המבנה הישן והטוב! דווקא בדור שכזה ובתקופה כזו התלמידים זקוקים לעוגן חזק ויציב ולפחות מעברים ושינויים.

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הישן
להלן החסרונות של המבנה החדש: 1) לפי החלוקה של המבנה הישן של ביה"ס אשר מחולק לכתות א-ח בכתות ט'-יב' - מבנה חברתי זה תורם ושם דגש על המובן- הפדגוגי/חברתי באופן צורת - הלמידה הרגיש בהכרת המורים והתלמידים וחומר הלימוד באופן פרטני אישי שלא כמו המבנה החדש. 2) במעבר של התלמידים למוסד לימודי חדש פעם אחת לעומת פעמיים באופן התאקלמותו  של התלמיד וביצירת סביבה לימודית חברתית חדשה קלה לו יותר בגיל מאוחר (ט'-יב') שנים שבהם התלמיד משקיע בקבלת תעודת - בגרות מאשר בגיל צעיר יותר במבנה החדש.
3) במבנה- הישן יש לציין ולהדגיש , כי יש יתרון חשוב שבו הוא - שומר על התלמידים הקטנים מחשיפה של התנהגויות של הגדולים בתיכון קרי, אלימות , הפסקות עישון ברחבת ביה"ס, התבטאות מילולית לא נאותה כלפי התלמידים והמורים דבר המשמש השפעה חברתית שלילית בכללותה כלפי הקטנים - ויוצא מכך מצב שבו אין מספיק פיקוח בשטח ביה"ס על התנהגות זו ומה שיוצר הלכה למעשה תחושה של חוסר שייכות של הקטנים במסגרת החינוכית בה הם לומדים במשך כל היום אשר תפגע בתוצאות לימודיהם והישגיהם הלימודיים בסופו של יום.4) הקטנים בחטיבות הביניים מבחינה מנטלית אינם בוגרים דיו ואף יכולים להרגיש מאוימים בשיטה החדשה כאשר זה יוצר תחושה שלהם של חוסר נוחות עם תלמידים אשר גדולים מהם וסביבה אשר תדרוש מהם מטרות רציניות יותר שיהיה קשה להם להשיגם בשלב בשלותם הן הקוגניטיבית והן החברתית בה הם נמצאים מבחינת דרגות הקושי בלמידה והשתלבותם החברתית.
לחלופין, ניתן לומר כי קיים יתרון בשיטה החדשה והן:
1) יש לציין ולומר, כי בכלל הצרכים של הגילאים השונים צריך להתאים את בית - הספר לכל שכבות - גיל וחשוב לחלק את התלמידים לשכבות שונות מבחינת הרכב הגילאים ואף מבחינת חברתית ובכל הקשור לפעילויות חברתיות קרי, טיולים , טקסים , וכו'
העיקרון שככל שמורה מלמד גם במגרת תיכונית וגם בחטיבת ביניים יוצרת איכות שיטת הוראה יעילה וגבוהה יותר מבחינת רמת הלימוד במגרת החינוכית החדשה ואיכות המורים עולה בלמידת התלמידים של חטיבות הביניים כולל התיכון בהכנתם לקראת רמה של תיכון יוצא מכך כי התלמידים בחטיבות הביניים לוקחים דוגמא מתלמידי התיכון ומפתחים סוג של אחריות ומיומנויות של בוגרים בהסתגלותם לחיים וללימודים

# data[].attributes.body
זוהרה-שרה פדידה
אני תומכת במבנה הישן, שבו למדתי כתלמידה : א-ח  יסודי
ט-יב תיכון
לדעתי, ריבוי המעברים בין מסגרות הלימוד מערים קשיים אצל התלמידים מכמה היבטים.
ההשתלבות וההסתגלות למבנה חדש, לצוות מורים, לתוכניות לימודים אינו פשוט. גם חברתית אין הדבר קל ולעתים גם רגשית יש קושי בקווי התפר, היינו במעברים  בין מסגרות הלימוד. עד שתלמיד מסתגל ומפתח את אישיותו ובונה את ה'אני העצמי' שלו, מטפח את זהותו, עליו לעבור שוב מסגרת לימודית. עד שהכיר את חבריו לספסל הלימודים ויצר קשרים חברתיים, עליו לקחת את מטלטליו  ושוב לעבור מסגרת. גם ההסתגלות לצוות מורים חדש ומתווה חדש של תוכניות לימודים, שגובר משנה לשנה, לא פשוט.
אני חשה שאין הטמעה של תהליכים עד הסוף (מה הפלא?) לא ניתן למצות אותם עד הסוף, כי יש הרבה תחנות מעבר בדרך. כדי להגיע לבוגר בשל דיו מבחינה רגשית, חברתית ולימודית יש צורך בפרקי זמן ממושכים וכמה שפחות טלטולים עבור הלומדים.
אני מאמינה שבדרך זו נטפח לומדים בוגרים ועצמאיים, שיצאו לחיים מוכנים.

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הישן  א'- ח'  ו- ט' - יב'  אני כתלמידה זוכרת שכאשר הגענו לכיתה ח' היינו מספיק בוגרות להבין את המעבר החשוב שעולים לתיכון , כיום התלמידים שלי בכיתה ו' לומדים בשביל הציון נטו, הם יודעים שהם צריכים לעלות לחטיבה טובה ואני חושבת שבגיל הצעיר הזה הם אפילו לא מבינים את המשמעות של זה.

אנו צריכים להבין שכיום זה גיל ההתבגרות ועוד בגיל כזה נותנים לילדים לעבור מעברים משמעותיים בחיים והרבה ילדים עוברים בתקופה משבר גם מבחינה חברתית לימודית ורגשית ,
כשמגיעים אלינו לבית הספר בוגרים הם תמיד מספרים לנו כמה ביה"ס היסודי היא חממה וחוויה בלתי  נשכחת.
אז למה  לא לתת לילדים האלו   להמשיך ולגדול בעודם צעירים  בביה"ס יסודי.

# data[].attributes.headline
הודיה כהןאני תומ

# data[].attributes.body
הודיה כהן
אני תומכת במבנה הישן של בית ספר אשר מחולק לכיתות א'-ח' בכיתות ט'-יב' כתלמידה למדתי לפי מבנה זה ואני זוכרת שהוא מאוד עזר לי.

בכיתות א'-ח' אילו הן שנים מאוד חשובות עבור התלמידים כי בשנים אילו התלמידים לומדים את הידע הבסיסי ביותר.

לפי חלוקה זו ישנם יתרונות רבות:
התלמידים במשך 8 שנים הללו בהם  הם מסתגלים למבנה של המערכת הלימודית במובן הפדגוגי, חברתי והרגיש.
בגלל שהתלמידים מכירים את מבנה של בית הספר, אופן צורת הלמידה אצל כל מורה והתלמידים מכירים את מורים ומורות שמלמדים.
כאשר תלמיד רוצה עזרה הוא יודע למי לפנות והוא לא מרגיש תלוש כלל.
יתרון נוסף לחלוקה הזו מפני שיש הרבה תלמידים שקשה להם במעבר למוסד לימודי חדש אבל כאשר תלמיד עובר פעם אחת הוא לומד להתאקלם וליצור חברויות חדשות. מעבר זה קל יותר בגיל 16 מאשר בגיל 12 שהוא גיל צעיר מידי.

בכיתות ט'-יב' : חלוקה זו טובה כי התלמיד בוגר יותר והוא יודע שיש לו 4 שנים חשובות שבהם הוא צריך להשקיע על מנת להיות זכאי לתעודת בגרות בשביל שיוכל להמשיך ללמוד לימודים אקדמיים.

# data[].attributes.headline
חנה חסיה רביץ

# data[].attributes.subject
חנה חסיה רביץ

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הגילי הישן - א'-ח' ו- ט'-י"ב, הסיבה העיקרית היא שמעבר אחד גם הוא יותר מידי לדעתי... ככל שיש יותר מעברים כך התלמידים פחות פנויים ללמידה. כבוגרת המבנה הישן, כיתה ט' זכורה לי כירידה דרסטית בכל התחומים: לימודית, רגשית וכמובן חברתית, לקח לי כחצי שנה לחזור לשיווי משקל... אז למה לעבור את זה פעמיים?

מלבד זאת גיל 12 הוא גיל צעיר מדי, לדעתי, בשביל לסיים עם בית הספר היסודי, השנים הללו הן יקרות, תנו לילדים למצות אותן, ליהנות מיחס חם ואישי, מאקלים נעים ותומך, מלהיות הגדולים בבית הספר, מהצלחה בלימודים ומהחברה...

ובפן האישי - החברה הכי טובה שלי, שעד היום אנחנו בקשר, היא דווקא מהיסודי, נשארנו חברות טובות אפילו שנפרדנו בסוף כיתה ח' והלכנו לתיכונים נפרדים, אם היינו נפרדות כבר בסוף כיתה ו' - כנראה שהייתי מפסידה אותה...

# data[].attributes.body
אני תומכת בהצעת שושני (1986) – הלימודים יהיו מגיל 4 ועד לגיל 19. כיתה א'- בגיל 4, בחינות בגרות בגיל 16, לאחר מכן, ילמדו התלמידים במסגרות על תיכוניות לימודי בחירה (לרבות תואר ראשון למעוניינים) וישלמו שכר לימוד מדורג.
אני חושבת שזו הצעה טובה ויעילה לילדי ישראל כיוון שברגע שמתחילים מוקדם את החינוך בגיל 4 ומסיימים יחסית מוקדם בגיל 19 לאחר השכלה גבוהה מדינת ישראל מכינה את הדור הצעיר לשוק העבודה בגיל צעיר יחסית ניתן להתקדם מהר מאוד בשוק העבודה אנו יוצרים אנשים/ משפחות מבוססות יותר הכלכלה תהיה במקום טוב יותר עוד ידיים עובדות בתחומי מפתח במדינה.
יוצאים לפנסיה מוקדמת עם משכורות מסודרות וכך דואגים לכלל האזרחים לאיכות חיים טובה יותר. בנוסף מסלול לימודים כזה מגשר על הפערים הכלכליים אם הלימודים האקדמאיים הופכים להיות חלק מהמסלול כולם ילכו ללמוד ולא רק למי שיש כסף. מסלול זה גם יאפשר יציאה לפנסיה מוקדמת עם משכורות מסודרות וכך דואגים לכלל האזרחים לאיכות חיים טובה יותר.

# data[].attributes.body
ידוע שמעברים בין מסגרות לימוד יוצרים קשיים אצל התלמיד מכמה בחינות. שכן, בכל מעבר עליו להסתגל מחדש לצוות המורים ולחבריו לכיתה. עליו להתחיל מחדש בביסוס מעמדו החברתי במארג החברתי שהשתנה. על כן אני דוגלת במבנה הישן, א'-ח' ו- ט'-י"ב.
בנוסף, בתור אחת שחוותה את הלמידה במבנה הישן, תלמידי כיתות ז'- ח' מרגישים בוגרים שכן הם הגדולים מכל תלמידי בית הספר וכן נותנים להם סמכות ואחריות לבצע דברים שונים לתועלת בית הספר. דבר זה הופך אותם לבוגרים יותר ולאחראיים יותר, שזה ערך מוסף וחשוב במיוחד בגיל ההתבגרות.

אציין נקודה נוספת שתומכת בדעתי בעדיפות המבנה הישן. כאשר המעבר מתבצע בין כיתה ט' ל-י' נוצר מצב שבתקופה החשובה והעמוסה מבחינה לימודית (כיתה י') הילדים אינם פנויים ללמידה שכן עליהם להסתגל למעבר החדש - לצוות המורים ולחברים החדשים. וכשהמעבר מתבצע רק בין כיתה ח' לכיתה ט', נוצר מצב שכיתה ט' היא תקופת ההסתגלות לבית ספר החדש- לצוות המורים ,לחברים החדשים ולדרישות הלימודיות, ובכיתה י' הם פנויים ללמידה לקראת הבגרויות.

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה לימודים של למידה שמונה שנתית ביסודי ואחר כך ארבע שנתי בט'- י"ב - בתיכון.
מניסיון כמחנכת של כיתות ו', התלמידים חווים את השינוי- מעבר לבית ספר חדש, היכרות עם חברים חדשים, מורים חדשים ועוד... כדבר לא פשוט ועדיף כמה שפחות מעברים כאלה. שינוי המסלול שוב אחרי שלוש שנים (במתווה של  עכשיו כשהתלמידים לומדים מכיתה ז'-ט' ואז מחפשים תיכון) מאוד לא פשוט לילדים.מה גם שהם עוד ילדים ויש להם עוד הרבה מה לקבל בבית הספר שלמדו בו- מבחינה לימודית, חברתית וערכית.

# data[].attributes.body
כתלמידה, התנסיתי בתכנית הלימודים השמונה שנתית (א-ח) ואח"כ שש שנתית (ט-יב). מניסיוני זה אני חייבת לציין שאין ספק כי לתכנית זו יתרונות רבים. המעברים הרבים בין מסגרות שונות, קדם יסודי, יסודי, חטיבה, על-יסודי, מקשים מאוד על ילדים רבים הלומדים במערכת החינוך ולהם קשיים חברתיים ולימודיים כאלו ואחרים. עד שהילד מסתגל לחברים שלו, לומד את שיטת הלימוד המקובלת בכיתתו, המורים בביה"ס מתרגלים אליו ולומדים כיצד לגשת אליו בצורה נכונה ולתת לו את המענה לו הוא זקוק, הוא כבר צריך שוב להחליף מסגרת, דבר השומט מתחת רגליו את הקרקע היציבה שנבנתה תחתיו ועלול לגרום לנזקים בלתי הפיכים. אני עצמי מורה בבית ספר יסודי ממלכתי אשר בכיתתי משולב תלמיד על הרצף האוטיסטי. רק בכיתה ה החלו הילדים לקבל אותו כמו שצריך ואף הוא החל לקבל את עצמו ולמצוא מקום בחברה שיעשה לו טוב. מיותר לציין שהוא נהנה מ"שקט בטוח" לשנתיים בלבד! דבר המצער אותי מאוד כמורה שלו שראתה את הסבל שעבר ואת השינוי לטובה שחל אצלו בשנתיים האחרונות ביסודי. כעת, הוא עבר לחטיבה ורק ימים יגידו איזה מסלול הוא צריך שוב לעבור וגם זה רק לשלוש שנים ואח"כ שוב הכל מחדש. וזו רק דוגמה אחת. לכן שוב אני חושבת ככמה שפחות מעברים יותר טוב.

# data[].attributes.headline
שרה זכאים- מכללת אורות

# data[].attributes.subject
שרה זכאים- מכללת אורות

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הישן מבנה כיתות א'-ח' ולאחר מכן ט'- יב'.
בתור מי שלמדה במבנה הישן ובתור מי שמחנכת את בוגרי בית הספר היסודי אני רואה כמה החלוקה הישנה היא הנכונה ומתאימה לרוב התלמידים בגיל הבגרות.
במהלך השנתיים האחרונות חוויתי יחד עם תלמידיי קשיים רבים לקראת המעבר לחטיבת הביניים, אני יודעת להצביע על הקשיים כי זו כיתה שחינכתי במהלך 4 שנים בכיתות ג'-ו'.
בשלבי כיתה ה' הורגש הלחץ- חטיבות הביניים באזור בית הספר מציבות תנאי קבלה מאד גבוהים, התלמידים מודעים לקושי בקבלתם לחטיבה מאחים גדולים, שכנים או חברים.
כמה שניסינו במסגרת הבית ספרית להרגיע את האווירה הם ממש נלחמו כל אחד בעצמו על ציוניהם בתעודה.
גם מבחינת ההורים לא היה מקום לפעילות חברתית המון תלמידים העדיפו להירשם לחטיבות נמוכות ולא תואמות את רמת הדת בבית רק כדי לא להגיע למצב של מלחמה.
היבט נוסף, כפי שציינו אופלטקה ורובין במחקרם משנת 2008 למבנה הישן יש יתרון בכך שהוא שומר על התלמידים מחשיפה של התנהגויות שלא מתאימות להם- בגלל שאני בקשר עם תלמידיי אני נחשפת לסיפורים שונים- בחטיבה נמצאים התלמידים הגדולים השולטים במקום, בהפסקות הם משתלטים נוצרת אווירה מאיימת בשטחים הפתוחים, אין באמת איש צוות שבודק מה קורה, הקטנים החדשים שהצטרפו למשפחת חטיבת הביניים חשים שלא בנוח.
בהחלט לדעתי, המבנה הישן עדיף מהמון היבטים.(בתקווה לשינוי מהותי במערכת החינוך)

# data[].attributes.headline
ענבר סימן טוב-מכללת אורות

# data[].attributes.subject
ענבר סימן טוב-מכללת אורות

# data[].attributes.body
רוצה לשתף חויה אישית שלי על המבנה הישן לימודים כיתות א-ח ולאחר מכן כיתות ט' – י"ב
לדעתי מבנה זה הוא הראוי ביותר ולכן אני תומכת בו.
ילד שמסיים את היסודי בגיל 12 אינו בוגר מספיק כדי להתמודד עם המעבר לחטיבה.
יש צורך וקושי רגשי וחברתי שמלווה בתקופה הזו שתלמידים בגיל זה אינם יכולים לעמוד .
בנוסף לקשיים אלו יש קשיים לימודים, ההספקים והרצון להוכיח והחוסר בגרות שמלווה את הילדים בתקופה הזו מונעת מהם להפיק את המיטב.
חשוב עדיין לתת ולהקרין לילדים תחושה של בטחון וברגע הנכון לקיים את המעבר.
עליהם ל"השתפשף" יותר בחממה של היסודי לפני המעבר לבוגרים.

ענבר סימן טוב מכללת אורות

# data[].attributes.headline
דבורי פרידמן- מכללת אורות

# data[].attributes.subject
דבורי פרידמן- מכללת אורות

# data[].attributes.body
כבוגרת המבנה הישן אני תומכת במבנה הישן של שמונה שנות לימוד (א'-ח') ולאחר מכן 4 שנים (ט'-יב') מהסיבות הבאות:
כיום מקובל שתלמידים מסיימים את בית הספר היסודי בגיל 12 כשהם צעירים מאד וצריכים להתמודד עם לחצים של רישום וקבלה למוסד לימודים חדש.
אני רואה את התלמידים שלי היום בכיתה ה' לחוצים להגיע לתעודה מיטבית מכיון שעם תעודה ו הם צריכים ללכת להרשם בחטיבות. הלחץ לא מיטיב איתם והם צעירים מידי להבין את המשמעות.
בעיני, ילד בסיום כיתה ח' בשל יותר לעבור ולשנות את מערכת החינוך ולהתמודד עם השינוי.
עד כיתה ח' ילד עדיין צריך להיות עטוף ומוגן בחממה של צעירים.
לקראת גיל ההתבגרות חשוב לתת לילדים אי של קביעות, שפיות ויציבות.
ההכרות שיש לצוות החינוכי עם התלמיד לאורך שמונה שנות לימוד מסייע לצוות החינוכי ולתלמידים לעשות עם עצמם תהליך של שיפור והתקדמות מובנה.
גם אופלטקה במאמרו מתייחס לדגם הישן. במחקרו עלו יתרונות בולטים של המבנה הישן: רמת אלימות נמוכה משמעותית, העדר חשיפה של התלמידים בגיל החטיבה לנורמות והתנהגויות שאינם תואמים את גילם.
ילד בכיתה ט, בן 13 , אחרי שעבר שמונה שנות לימוד במוסד אחד, יהיה מסוגל להיות באותו מבנה לימודי עם נערים ובחורים הגדולים ממנו ב4 שנים.
מאותה סיבה, בהזדמנות זו, חשוב לי להתייחס להצעה של שושני (1986), שלטענתו ילד בן 4 צריך לעלות לכיתה א'. זהו גיל שהילד אינו מפותח מספיק קוגניטיבית וחשוב לתת לו את הזמן הגמיש והמכיל שקיים בגן, עם סביבה ילדית מותאמת במשחקים ובחצר צמודה. אסור לקחת לילדים את חוויית הילדות הצעירה ואני רואה זאת גם כאמא שהעליתי את ביתי בגיל 5 לכיתה א'. זה לקחת לילד שנה מהילדות שכ"כ חשובה לבשלות לקראת הדרישות בבית הספר.

# data[].attributes.body
אני תומכת בתוכנית הלימודים במבנה של בית ספר שמונה שנתי לפי דעתי זה יותר מתאים לפי גילאים ותקופת התבגרות , אבל הכי חשוב זה היחס והצוות ,לפי דעתי האישית המבנה הישן נותן לתלמידי ג' לחשוב כמו תלמידי ז' ולזה יש יותרונות בהתקמותם של התלמידים ,וגם לא לשכוח שתלמידי ז'-ח' הם עדיין ילדים ולפי דדעתי המבה הישן יותר מתאים מבחינת תנאים וקריטריונים .ואני גם הייתי מעדיפה ללמד בבית ספר שמונה שנתי .

# data[].attributes.headline
אני תומכת בתוכנית הל

# data[].attributes.body
אני תומכת בתוכנית הלימודים במבנה של בית ספר שמונה שנתי לפי דעתי זה יותר מתאים לפי גילאים ותקופת התבגרות , אבל הכי חשוב זה היחס והצוות ,לפי דעתי האישית המבנה הישן נותן לתלמידי ג' לחשוב כמו תלמידי ז' ולזה יש יותרונות בהתקמותם של התלמידים ,וגם לא לשכוח שתלמידי ז'-ח' הם עדיין ילדים ולפי דדעתי המבה הישן יותר מתאים מבחינת תנאים וקריטריונים .ואני גם הייתי מעדיפה ללמד בבית ספר שמונה שנתי .

# data[].attributes.headline
טניה אידלסון

# data[].attributes.subject
טניה אידלסון

# data[].attributes.body
לאחר לא מעט מחשבה בנושא,אני תומכת במבנה הישן יותר של מערכת החינוך, א-ח ואז ט -יב.
מעבר לבית ספר חדש זה לא פשוט לאף תלמיד,גם לתלמידים הטובים בהיבט הלימודי וגם לתלמידים בעלי הקישורים החברתיים היוצאים מן הכלל.
זה דורש הסתגלות לאורך חיים חדש, סגל חדש,שיטות למידה חדשות, אחראיות שונה, חברים חדשים ועוד'.

בעיני, לרוב בגילאי ז- ח מעבר\ תהליך זה קשה מידי והתלמידים לא בשלים למעבר זה.
ובעצם בעת שהם ממשיכים באותו בית ספר הם מגיעים לשלב השינוי\ המעבר בגיל בשל יותר ועצמאי יותר.

כך בעצם התהליך יקרה בצורה חלקה יותר.

# data[].attributes.body
אני נוטה לבחור בשיטה שהציגה ועדת דברת. לימודים מכיתה א'-ו', ז'-יב' וזאת שילמדו באותו מבנה חינוכי. לדעתי שיטה זו יכולה להתאים גם לאלו הבוחרים לשלוח את ילדיהם למסגרת פרטית בגיל העל יסודי (ז'-יב') כלומר מחפשים מראש הבדלה כל שהיא (זכותם) ואם אלה יקבלו אפשרות להתחיל את הלימוד בדרך זו אני סבור כי הם יסכמו על כך. ומי אלו שלא מחפשים לעשות את ההבדלה הזו לא אמורים להפגע ממהלך שכזה. לדעתי, תלמיד שבשמך כל שנית לימודים ילמד במסנה אחד מוכר על ידי רב סגל זהה לאורך זמן יוכל להנות מכך ולהרוויח דרך לימוד ייחודית רציפה, מעכב אישי ממוקד יותר מצד אנשי החינוך, היכרות חברתית ארוכת טווח ועוד. בנוגע לעניין הכלכלי, איני רואה בכך מניע נסתר אלא התנהלות כלכלית נכונה מצד מערכת שלוקה בכך. כמובן שיש לשים לב כי הכף שנחסך ישמש למטרות טובות ולא יזלוג לכיסם של אנשים. לגבי החשש שמורים יאבדו את עבודתם עכב שינוי זה, אמנם זה דיון אחר אך, לדעתי אין כל רע בבחינה של אנשי הוראה. מי כמונו מכיר או שמע על כאלו שלאו דווקא מתאימים לכך ונשארים בשל הסדרי עבודה ולא בשל הצטיינות בעבודתם.
לדעתי שיטה זו יכולה להיות פשוטה מאוד.

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הגילי המקובל כיום א-ו, ז-ט, ט-יב. לדעתי המעברים בין הלשבים יהיו קלים יותר לתלמיד וגם לדעתי את כיתות ז-ט צריך להשקיע במעבר לא רק פיזי אלא גם תפיסתי לתיכון. שלושת השנים של כיתות ז-ט יכולות להיות הכנה משמעותית לתיכון, לבגרויות, ללמידה שונה ממה שלמדו עד כיתה ו', אם זה מבחינת חומר לימודי, אופן הלימוד. אני אמנם תומכת אבל חושבת שיש לשפר לייעל את המערך הנוכחי.

# data[].attributes.headline
אורית שכטר: 

# data[].attributes.subject
אורית שכטר: 

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הגילי המקובל כיום- חלוקה לשלוש חטיבות: יסודי, חטיבת ביניים ועל יסודי. לדעתי, מבנה זה מוצלח יותר משום שהוא מאפשר לתלמיד מעבר רך יותר בין המסגרת היסודית הידידותית לבין המסגרת התיכונית הדורשת והמנוכרת לעיתים. החלוקה ל"הקבצות" מאפשרת לכל תלמיד ללמוד לפי רמתו ולקבל את היחס שהוא זקוק לו, ולהתבגר בקצב הנכון בהתאם להתפתחותו הרגשית, הפיזית והקוגניטיבית. המעבר ההדרגתי לעבר הלימודים התיכוניים מאפשר לתלמיד להסתגל בקלות ומונע מצבי משבר בתחילת התיכון הנובעים מקשיים כאלה. בנוסף, אני חושבת שחטיבת הביניים צריכה להיות חלק ממקיף שש-שנתי, כדי לאפשר התקדמות לימודית והיכרות עם העולם של ה"גדולים", וכדי לחסוך מעבר נוסף ומיותר בין בתי ספר.

# data[].attributes.headline
אנתסאר גבאלי                             אני תומכת במבנה החדש ,מכיתות א-ו יסודי , ז-ט חטיבה , י-יב תיכון , לפי דעתי חלוקה זו היא החלוקה הנכונה ביותר, על מנת לתת לכל שכבה את הצריכים המתאימים , גם לכל גיל יש מחשבה אחרת , גם כמות התלמידים יהיו פחות זה יאפשר למוסד (לבית הספר) לעבוד על התלמידים בצורה יותר עמוקה , לפי דעתי אסור לערבב את תלמידי היסודיים עם גיל ההתבגרות . מבחינת הלימוד , לתלמידי ז-ט (חטיבה) עש יותר גמישות בחומר הלימוד, אלמנט שיוצר עניין מאפשר להתלבט ולחשוב על מספר תחומים לפני שיגיע לתיכון.                          

# data[].attributes.subject
אנתסאר גבאלי                             אני תומכת במבנה החדש ,מכיתות א-ו יסודי , ז-ט חטיבה , י-יב תיכון , לפי דעתי חלוקה זו היא החלוקה הנכונה ביותר, על מנת לתת לכל שכבה את הצריכים המתאימים , גם לכל גיל יש מחשבה אחרת , גם כמות התלמידים יהיו פחות זה יאפשר למוסד (לבית הספר) לעבוד על התלמידים בצורה יותר עמוקה , לפי דעתי אסור לערבב את תלמידי היסודיים עם גיל ההתבגרות . מבחינת הלימוד , לתלמידי ז-ט (חטיבה) עש יותר גמישות בחומר הלימוד, אלמנט שיוצר עניין מאפשר להתלבט ולחשוב על מספר תחומים לפני שיגיע לתיכון.                          

# data[].attributes.body
אני תומך במבנה כפי שהוא כיום, לחלק את התלמידים לשכבות גילאים כי לכל גיל יש צרכים שונים ולכן צריך לספק את הצרכים של כל ילד. במידה ויהיו שכבות רבות של גילאים שונים בית הספר יצטרך להתמקד בכלל הצרכים של הגילאים השונים ולכן צריך להתאים את בית הספר לכל שכבת גיל. חשוב לחלק את התלמידים לשכבות שונות מבחינת הרכב הגילאים וגם מבחינה חברתית בכל הקשור לפעילויות חברתיות, טיולים, טקסים ועוד. מכיתה א' עד ו' הם ילדים, אחר כך מתבגרים צעירים בתחילת גיל ההתבגרות ולדעתי המבנה החדש יותר מקובל והגיוני.

# data[].attributes.headline
נולדתי ולמדתי במזרח 

# data[].attributes.body
נולדתי ולמדתי במזרח אירופה ואני מעדיף בתי ספר עם המבנה האירופאי. לילדים ולמורים יש המון זמן כדי להכיר אחד את השני. כך הלומדים גם עוברים תהליך החיברות: תמיד אותם ילדים אותם מורים, נוצרים קשרים משמעותיים לחיים. לדעתי המבנה בית ספרי היא אינה בעיה עיקרי, הבעיה שבאמת צריך לטפל בה היא מה ואיך המורים מלמדים התלמידים היום.

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה של בית-ספר יסודי שמונה-שנתי, הכולל חטיבה בוגרת נפרדת לכיתות ז'–ח'. לדעתי, הדבר הכי חשוב, הוא היחס האישי ותחושת ביטחון. ילד ילמד טוב יותר אם הוא מרגיש בנוח בבית ספר. מבנה זה מאפשר לתלמידים להכיר את החוקים של המסגרת ואת הצוות החינוכי היטב.  לצד זה, אני חושבת שצריך להיות חטיבה נפרדת בתוך הבית ספר על מנת ליצור אצל התלמיד תחושה של התבגרות ומתן אפשרויות דיסיפלינרית.  ביטול המעבר נוסף בין שלבי חינוך גורם למניעת נשירה של תלמידים.

# data[].attributes.headline
שיר פריד:                              אני תומכת במבנה הישן, זה המחלק את כיתות א-ח כיחידה אחת, ואת כיתות ט-יב כיחידה נוספת נפרדת.לדעתי, המבנה הישן הוא הטוב, והמיטיב ביותר עם התלמידים וצרכיהם.קודם כל, כיתות ז-ח אלו כיתות בהם התלמידים הם עדיין ילדים, אולי מתחילים רק להיכנס לתבנית עדיין של 'בני-נוער'. הם גם קטנים פיזית, וגם מבחינה מנטלית אינם בוגרים דיו. עובדות אלו, עלולות לגרום לתלמידים בגילאים אלו שלומדים במסגרת של (ז-ט / ז-יב) להרגיש מאויימים, חוששים ולא בנוח כאשר הם נמצאים בסביבה שלא בהכרח קרובה לביתם, עם הרבה תלמידים גדולים מהם, וסביבה שיש בה אווירה דורשת, רצינית ומכוונת בגרויות וכו'. הם עוד לא בשלב. צריך לתת להם את הזמן להבשיל.. נכון יותר בעיניי, שכיתות ז-ח יחושו בשלב זה של חייהם בחממה. במקום שהוא ביתי, נוח, מוכר. נדרשת אינטימיות בגילאים אלו, על מנת ליצור תלמידים חזקים ומוכנים לקראת הבאות. אני לא רואה סיבה הגיונית למהר. לא צריך להקדים את זמנם. צריך לתת להם להגיע בשלים לקראת השלב הבא. בנוסף, כמה שפחות מעברי מסגרות- כך יותר טוב לתלמיד. לעבור 3 בתי ספר שונים זה מיותר.ילדים זקוקים ליציביות, המשכיות, וקביעות מסויימת. כל המעברים האלה יוצרים טרטור לתלמיד, והכרח להסתגל כל פעם מחדש לבית הספר, לצוות המורים, למנהלת, ליועצת, לתלמידים, לסביבה. ונקודה אחרונה לסיום, הפער הקיים בין היסודי לחט"ב- קטן מזה שבין החט"ב לתיכון. ולכן יותר הגיוני להצמיד את המוסדות בהם הפער קטן יותר. (פער-הן מבחינה נפשית מנטלית, הן ברמת הדרישה הלימודית מקצועית, והן התמודדויות נוספות שתלמידים מתמודדים איתם בשלב זה בחייהם (על כלל הרבדים המשתמעים)

# data[].attributes.subject
שיר פריד:                              אני תומכת במבנה הישן, זה המחלק את כיתות א-ח כיחידה אחת, ואת כיתות ט-יב כיחידה נוספת נפרדת.לדעתי, המבנה הישן הוא הטוב, והמיטיב ביותר עם התלמידים וצרכיהם.קודם כל, כיתות ז-ח אלו כיתות בהם התלמידים הם עדיין ילדים, אולי מתחילים רק להיכנס לתבנית עדיין של 'בני-נוער'. הם גם קטנים פיזית, וגם מבחינה מנטלית אינם בוגרים דיו. עובדות אלו, עלולות לגרום לתלמידים בגילאים אלו שלומדים במסגרת של (ז-ט / ז-יב) להרגיש מאויימים, חוששים ולא בנוח כאשר הם נמצאים בסביבה שלא בהכרח קרובה לביתם, עם הרבה תלמידים גדולים מהם, וסביבה שיש בה אווירה דורשת, רצינית ומכוונת בגרויות וכו'. הם עוד לא בשלב. צריך לתת להם את הזמן להבשיל.. נכון יותר בעיניי, שכיתות ז-ח יחושו בשלב זה של חייהם בחממה. במקום שהוא ביתי, נוח, מוכר. נדרשת אינטימיות בגילאים אלו, על מנת ליצור תלמידים חזקים ומוכנים לקראת הבאות. אני לא רואה סיבה הגיונית למהר. לא צריך להקדים את זמנם. צריך לתת להם להגיע בשלים לקראת השלב הבא. בנוסף, כמה שפחות מעברי מסגרות- כך יותר טוב לתלמיד. לעבור 3 בתי ספר שונים זה מיותר.ילדים זקוקים ליציביות, המשכיות, וקביעות מסויימת. כל המעברים האלה יוצרים טרטור לתלמיד, והכרח להסתגל כל פעם מחדש לבית הספר, לצוות המורים, למנהלת, ליועצת, לתלמידים, לסביבה. ונקודה אחרונה לסיום, הפער הקיים בין היסודי לחט"ב- קטן מזה שבין החט"ב לתיכון. ולכן יותר הגיוני להצמיד את המוסדות בהם הפער קטן יותר. (פער-הן מבחינה נפשית מנטלית, הן ברמת הדרישה הלימודית מקצועית, והן התמודדויות נוספות שתלמידים מתמודדים איתם בשלב זה בחייהם (על כלל הרבדים המשתמעים)

# data[].attributes.headline
דפנה לוינסקי

# data[].attributes.subject
דפנה לוינסקי

# data[].attributes.body
לדעתי חלוקת מבנה הגילים של בתי הספר, כמו כל דבר, יש בה יתרונות וחסרונות.
מצד אחד, החלוקה של המבנה הישן היא נוחה. נוחה להורה, נוחה למורה, ונוחה לילד- המקום מוכר, המורים, יש אופציה שכולם יהפכו למעין משפחה קטנה עם אווירה אינטימית והילד לא ילך אחרי 3 שנים למקום אחר.
מצד שני הנוחות גם כובלת לפעמים והילד לא יכול לשנות את מעמדו. לדוגמא במעבר מו' לז' נוצרת חברויות חדשות ורושם ראשוני חדש והילד יכול לשנות ולהשתנות מה שקשה יותר בבי'ס 12 שנתי.
אני בעד החלוקה של א' -ו' , וחט"ב וחט"ע ביחד תחת ניהול שונה
קצת מצחיק ילד בכיתה א' ביחד עם מתבגר בן 17 בכיתה י'ב ביחד במסדרונות, יש סיבה שזה לא קורה. אולי בקיבוצים קטנים זה המקום היחיד שזה ייתפוס אבל לא בבית-ספר של עיר.
אני למדתי בקריית חינוך שחר-מעיין שם חטב וחטע הם באותו בי"הס אבל תחת ניהול שונה, שחר זה החטיבה ומעיין התיכון. לדעתי זה היה מעולה, אתה כן "עולה" לתיכון אבל אתה נשאר בערך באותו מקום, אתה מחליף כיתות ומחנכים. יש שינויים אבל הם לא ממקום של הלם, הם ממקום טוב. ויש הזדמנות לילד "לשנות גורלו" כפי שנאמר.

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה שמקובל היום.
כי כל שכבה ושכבה בגיל שונה אחת מהשנייה. דווקא שבחטיבת הביניים היא תחילת גיל ההתבגרות שאין אותה בחטיבת היסודי. והיא בשלב מתקדם קצת בתיכון. לדעתי זאת החלוקה הטובה ביותר, אחרת כל תלמיד לא יהיה לו זכותו השלמה, וגם המורה לא יכול להתייחס לכל תלמיד כמו שצריך וכמו שמתאים כי בחלוקה הישנה יש פער מאוד גדול בגיל בין התלמיד באותו הבית ספר.

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה המקובל כיום. לפי דעתי חלוקה זו היא החלוקה הנכונה ביותר, על מנת לתת לשכבות הגיל השונות את הצרכים המתאימים ביותר לגילם ולא לערבבם עם שכבות הבאות להן או הקודמות להן. כמו כן, חלוקה זו חשובה כי כך יש מאזן של כמות תלמידים בבית הספר שהם בטווחי גילאים דומים, וניתן לרכז עבור שכבות קרובות זו לזו תכנים תואמים, כמו למשל: הצגות, טיולים.
אני מתנגדת בתוקף למה שהיה קודם לכן, זה חסר שליטה בעיניי שבית ספר יכיל תלמידים מכיתה א'-ח'. לפיכך, החלוקה הקיימת כעת היא הנכונה ביותר, הריאלית ביותר, והנוחה ביותר. כיתות י'-י"ב, אלה הן כיתות בהן התלמידים מבצעים את בחינות הבגרות שלהם, וזה דבר שמייחד את שכבות אלה, ועל כן זה הגיוני ביותר שהן תהיינה כ"גוש" אחד.

# data[].attributes.headline
יונתן ווגסטף:

# data[].attributes.subject
יונתן ווגסטף:

# data[].attributes.body
אני הייתי מתנגד לחלוקת מערכת החינוך עד 68', קרי א'-ח, ו- ט'- יב.
זה לא בריא שבאותו בין ספר יש מנעד גדול של גילאים כי זה מבלבל מאוד. לכן אני בעד המלצת ועדות רימלט ופראוור על הקמת חט"ב ז-'ט. יש כאן חלוקה פיזיולוגיות -מנטלית בריאה ועל כך אני שמח.
כמו כן, הרפורמה של שושני (1986) נראית לי מופרכת ומנותקת מהמציאות- איך יכול ילד בן ארבע להידרש לשגרת לימודים? לא הגיוני ולא סביר בעליל. מה גם שהמעבר לארבע חטיבות מיותר משום שקשה בעיניי לשים חלוקה כ"כ מדויקת ע"פ גיל. לכן, בעיניי המעבר בין יסודי לעל יסודי ( חט"ב +חט"ע) כפי שקורה היום הוא הבריא ביותר, ויקל על התלמידים מבחינה הסתגלותית.

# data[].attributes.headline
שמרית רובין לוי

# data[].attributes.subject
שמרית רובין לוי

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה החדש, קרי, חלוקה של א'-ו', ז'-ט', י'-יב' מכמה סיבות:
1. ה"חממה" שנוצרת בחטיבת הביניים יוצרת מעבר פחות חד בין היסודי לתיכון. לטעמי, מעבר בסוף כיתה ו' ישירות לבי"ס בו יש תלמידים בני 17-18 הוא חד מדי.
2. אומנם יש שני מעברים בין בתי הספר, אך אני מאמינה כי הסתגלות היא חלק ניכר והכרחי בחינוך.
3. מבחינה לימודית, לתלמידי חט"ב יש יותר גמישות בחומר הלימוד. אלמנט שיוצר עניין ומאפשר להתלבט ולטעום מספר תחומים טרם חלוקה למגמות.
4. המעבר בין מספר בתי ספר מאפשר ל"התחלה חדשה" (נטולת סטיגמות) עבור תלמידים "חלשים".

# data[].attributes.body
אני תומך בחלוק את תהליך הלימוד לשתי חטיבות יסודי ועל יסודי ,אני חושב שחטיבת ביניים זה דבר מיותר עם כמה חסרונות שהבולט בניהם זה אובדן תלמידים מרוב המעברים המורים לא יספיקו להכיר טוב את כל תלמיד ,להפך אם יש שתי חטיבות בכל חטיבה ללמוד 6 שנים ,חטיבת יסודי שנלמד בה את לימודי הבסיס השפה וחטיבה על יסודית שנלמד מקצעות מדעיים והייטק כמובן שתהייה בחירת מקצועות כי זה לא מתאים לכולם .
שיטה זו היא יעילה יותר וממוקדת יותר והיא יכולה להכין את התלמידים טוב יותר ללמודי השכלה גבוהה

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הישן של מעריכת החינוך, זה המבנה שלמדתי פה

א-ח

ט-יב

אני חושבת שעלינו לצמצם את מספר המעברים בין מסגרות כמה שניתן, כי מעלים את הסיכון לנשירה ואת הקושי שיש במעבר והסתגלות חדשה

שיטה זו נותנת לתלמיד להרגיש ביציבות מבחינה חברתית וחינוכית, כי מאפשרים לו להתרגל לבית הספר לתקופה ארוכה.

גם חשוב להדגיש שהנכון ביותר לאפשר לתלמידים לעבור את שנות ההתבגרות הראשונות בסביבה מוכרת ובטוחה כדי להגיע לשלב התיכון בצורה יותר מגובשת ובוגרת.

# data[].attributes.headline
אייל מסקל אני תו

# data[].attributes.body
אייל מסקל
אני תומך במה שנהוג היום העברות של שני בתי ספר
אם מעבירים כמה בתי ספר התלמידים לא יכירו את המורים שלהם שכבר הם צריכים להחליף מורה אני לא רואה בזה בעייתיות מכיוון שברגע שהתלמיד נמצא באותו בית ספר במשך שש שנים ומחליף לאחר מכן עוד בית ספר ל6 שנים נותן לתלמיד ולמורה הכרות עם התלמידים וההפך כך שיהיה יותר דרך לגרום לתלמידים להצליח ברגע שמורה מכיר את התלמיד

# data[].attributes.headline
תגובה בפורום - לינוי אהרוני

# data[].attributes.subject
תגובה בפורום - לינוי אהרוני

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה המקובל כיום: כיתות א'-ו', ז'-ט', ט'-י"ב. ראשית, הקמת חטיבות הביניים מאפשרת לתלמידים להסתגל מגיל צעיר יחסית לביה"ס החדש, תהליך שעשוי להיות קצר יותר ככל שהגיל מוקדם יותר, ובכך למנוע את ביטול הזמן הנגרם בכיתה ח' עקב הסתגלות התלמידים. במבנה הישן לעומת זאת, התלמידים נשארו באותו ביה"ס עד כיתה ח' ונאלצו להסתגל מחדש בשלב מאוחר יחסית, מבחינה נפשית (יותר קל להסתגל בגיל מוקדם יותר), חברתית (קשה יותר לעזוב את החברים בכיתה ח' מאשר בכיתה ו') ולימודית (התלמידים בשלים מבחינה קוגניטיבית לעבור לבי"ס חדש עם רמת לימודים גבוהה יותר כבר בכיתה ז').

כמו-כן, הצמדת כיתות ז'-ח' לכיתה ט' מאפשרת הוראה ע"י מורים אקדמאים המלמדים בחינוך העל-יסודי ובכך מעשירה את רמת הלימוד של התלמידים כבר בשלב מוקדם יותר.

בנוסף לכך, בגילאי 12-14 יש צורך להתבדל מתלמידים צעירים יותר ורצון לחקות את המבוגרים. הקמת חטיבות הביניים מאפשרת לתלמידים לעזוב את ביה"ס היסודי כבר בגיל 12 לערך ובכך להשתלב בחברה בוגרת יותר המותאמת לשלב בו הם נמצאים.

חשוב לי לציין כי אני תומכת בחטיבת ביניים כחלק ממקיף שש-שנתי ולא בחטיבת ביניים עצמאית. הסיבה העיקרית לכך היא מיעוט המעברים שעלולים להקשות על התלמידים. כמו-כן, במבנה זה התלמידים מקבלים הכנה טובה יותר לבגרות ועומדים לרשותם ציוד עשיר ומגוון אפשרויות התמחות והעמקה.

# data[].attributes.headline
איה ח'לאילה  

# data[].attributes.subject
איה ח'לאילה  

# data[].attributes.body
אני בעד המבנה הקיים כיום, כיתה (א)-(ו), (ז)-(ט) , (י)-(יב). זה הוא הNבנה שלמדתי בו ואני רואה שזה המבנה הטוב ביותר למען התלמידים . לדעתי להתייצב 6 שנים באותו בית ספר מספיק לתלמיד, אחרי כיתה (ו) התלמיד מוכן ליצור עצמאות. כל תלמיד צריך לדעת שהוא צריך להתמודד עם שינויים מסויימים. בנוסף לכך התלמידים בכיתה (ח)-(ז) מתחילים לבנות את האישיות שלהם וזה הוא הגיל המתאים ביותר להיות ביחד באותו מקום כי פער הגילאים לא גדול בניהם, הם חושבים אותו דבר ומתנהגים אותו דבר כי 3 שנים זה לא פער גדול ומספיק . ויש להתייחס לפער הגלאים כי הוא חשוב כדי שיוכל התלמיד להתמודד בסביבה בבית הספר. כך גם התלמידים עוברים 3 פעמים יסודי- חטיבת ביניים ותיכון זה נותן לתלמידים להתרגל להיות במקומות שונים להתנהג עם אנשים שונים וזה משהו טוב לבניית אשיותיהם בעתיד, בשיטה זו כל פעם שהתלמידים עוברים לבית ספר הם מרגשים שהם גדלו ולתוצאה מזה הם משתנים. בתיכון גם שיש בו (י)-(יב) זה הטוב ביותר כי כך התלמידים שהם בכיתה י יש להם שנה להתכונן לבגרות והם נמצאים עם תלמידים שהתחילו בבגרות רק שנה לפניהם .וכשהם עוברים הם מרגשים שזאת הפעם האחרונה שהם עוברים בה וחשובה ביותר והם נמצאים באוכלוסיה שדומה להם. בסוף אני תומכת במבנה זה כי הוא המבנה הנכון ביותר.

# data[].attributes.body
אני תומכת בשינוי מה שנהוג כיום.
לדעתי כיתות א-ח מתמקדות פחות או יותר באותן התחומים בן רוצות להקנות ידע לתלמיד במטרה להכין אותו לבגרות אין להם יותר מידי לחץ של הספק חומר כיוון שאין בסופו של הלימוד בחינת בגרות
לעומת זאת, בכיתה ט כבר צריך להתחיל להרגיל את התלמיד למשמעת בגרויות, לבחירת מקצועות מוגברים וגם המשמעות של ההקבצה אליה שובצת באנגלית ומתמטיקה היא יותר משמעותית משאר הכיתות
ולכן נכון להפריד בין הבתי ספר כאשר המטרות הסופיות הן שונות.

# data[].attributes.body
לדעתי המבנה הנכון ביותר עבור ילדים הוא מבנה א-ו - יסודי, ז-ט חט"ב, י-יא - תיכון. הסיבה היא שילדים שנכנסים לכיתה א עדיין קטנים ולעיתים הם מפוחדים, הם ממילא צריכים להתמודד עם בית הספר הגדול והחדש והנחיתה צריכה להיות רכה. ילדים בכיתה ז+ח הם גדולים, מתבגרים וההתנהלות שלהם שונה ולעיתים עלולה להיות מלחיצה עבור הקטנים.

# data[].attributes.body
לדעתי המבנה הטוב ביותר הוא המבנה הקיים א-ו,ו-ט,י-יב במבנה כזה לפי דעתי התלמיד יכול ללמוד ולרכוש מיומנות ודרכים ושיטות שונות ללמידה להתנהגות במקרים שונים להיות שייך למקום מסוים וגם עוזר לתלמיד להיות שייך לחברה ולמקום שהוא חיי בו

# data[].attributes.body
שמי: מיכל בר אל
שלום רב,
לדעתי המבנה שקיים היום הינו המבנה המתאים ביותר .
כיתות א'-ו' בית ספר יסודי
כיתות ז'-ט' חטיבת ביניים/ חטיבה צעירה
כיתות י -י"ב תיכון/חטיבה עליונה.
(ישיבות ואולפנות)
המבנה הני"ל תואם את תהליכי הבגרות הפיזיולוגיים ואת מידת הבשלות ותחומי העניין.
כיתות א'-ו'- הינן שכבות גיל צעירות שמתחילות את תהליך הלמידה ,גיל 6 עד גיל 12 גיל בגרות.
גיל שבו הורמונלית ופיזיולוגית הילדים עוד צעירים.
כיתות ה-ו הינן הכיתות הבוגרות בבית הספר והן מובילות, מנהיגות , מעבירות טקסים ומקבלות אחריות על המון פרוייקטים בית ספריים.
בשלב זה נגמר ביהס היסודי ועוברים לחטיבה כיתות ז'-ט'- שבחינוך החילוני מנוהלות בנפרד מהתיכון או ביחד באזור אחר ומופרד.
בישיבות בחינוך הממ"ד הן חלק מהישיבה אך גם ישנה הפרדה.
ההפרדה מובנת לי , כי זה טווח גילאים אחר, מידת עצמאות ובשלות אחרת , תחומי עניין אחרים, כוחניות אחרת ..
כיתות י- י"ב-התיכון/חטיבה עליונה עוסקת בתכנים אחרים ומתקדמים יותר.
בגרויות, הכנה לשרות צבאי, גיל ההתבגרות, פרוייקטים של התנדבות..
לסיכום:
החלוקה שמתקיימת היום
כיתות א-ו
כיתות ז-יב (עם החטיבה)
היא הנכונה בעיני כי היא נותנת מענה לטווח הגילאים שלומד בה.
נותן מענה לצרכים הפיזיולוגיים של הלומדים בה .
מתמקדת בצרכים הרלוונטים של שכבות הגיל .
מממשת פוטנציאלים של תלמידים בצורה הוגנת ונכונה.
המעברים בין בתי הספר יהיו קלים וחלקים יותר.
ניתן לבצע פעילויות  בית ספריות שיענינו את כולם כי הם באותו שלב של בגרות/ התפתחות/ גיל בשלות.
אני למדתי כך ונהנתי והמעברים היו קלים ונוחים...
ממליצה להמשיך כך.

# data[].attributes.headline
לדעתי המבנה הטוב ביותר הוא המבנה הקיים מכיתה א-כיתה ו

# data[].attributes.subject
לדעתי המבנה הטוב ביותר הוא המבנה הקיים מכיתה א-כיתה ו

# data[].attributes.body
מכיתה ו עד כיתה ט ומכיתה י עד כיתה יב מבחינת התפתחות ושייכות

# data[].attributes.body
במבחינת שאני גדלתי בארצות הברית, המתכון היא יחסית ישנה,א-ח  ט-יב ואני ממש תומך במתכון הזה. אני חושב שהיא עושה פחות חלוקה בילדים ובנוסף הוא באמת מסמן שלב בהתפתחות. לפני ט, ילדים לא יודעים מה הם באמת לומדים באמת בארץ אין באמת התחשבות בכיתות נמוכות על לימודים. ה לא בהכרח נכנס לתוך הבגרות אז ילדים לא מעניין אותם על החומר הנלמד. כשיש חלוקה מובהקת בין הגילאים, רואים שיש איזהו תופעה שהילדים היותר קטנים מעריצים את הילדים היותר מבוגרים. זה כמו התיאוריה של SELF OBJECT של קהוט, זה יכול לתרום לילד להתבגר ובנוסף זה מיקל על המורים ומורות שצריכים להנהיג את הילדים לשאוף יותר למעלה.
הרעיון של החלוקה הבינארי הזה באמת תורם לילד להתפתח בצורה עצמאית. אם אתה מתחיל לחלק את הכיתות לא-ו,ז-ט, וכיתות י'- יב, זה באמת מפריע לבשלות של המוח של התלמיד. הוא צריך להתרגל כל פעם למשהו אחר, ומידי פעם זה ירחיק את הילד מהלמידה.

# data[].attributes.body
לדעתי המבנה המתאים ביותר הוא חלוקה של
א- ו שזה יסודי
ו ז-ט - שזה חט"ב
י-יב- התיכון
זה המבנה שלמדתי פה ולדעתי זה יותר מתאים לתלמיד ,הוא עובר כמה בתי ספר זה יותר כיפי מבחינה לימודית וגם מבחינה חברתית

# data[].attributes.headline
שרה סמדר גוז

# data[].attributes.subject
שרה סמדר גוז

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הישן , א'- ח', ט'- י"ב
כאשר ילד בגיל ההתבגרות (המתחיל בגיל 12) צריך לחוות מעבר חד ממוסד למוסד, נוסף לשינויים שעובר בתור מתבגר הוא צריך להתמודד עם השתלבות בחברה- אינטגרציה.
בנוסף,  עליו להתמודד פעמיים עם מיונים(סלקציה) פעם לחטיבה ופעם לתיכון, דבר העלול לגרום לנער לחץ רב. ובמידה והתלמיד יהיה בחטיבת ביניים בעל שם בינוני יווצר עליו קושי נוסף להתקבל לתיכון בעל שם טוב

# data[].attributes.body
לדעתי המבנה הנכון ביותר הוא חלוקה של א-ח וט-יב.
ראשית, המעבר לתיכון הוא מעבר לא קל בכלל. שלב לימודי זה דורש השקעה רבה מצד התלמידים, לעיתים יום הלימודים מתארך, המשך התרגול בבית ארוך ממה שהיו רגילים עד כה ושינוי זה אינו עובר בקלות אצל כולם. אם המעבר לתיכון יהיה רק בכיתה ט ולא בכיתה ז, התלמידים יגיעו בוגרים ומוכנים יותר נפשית לשינוי הגדול. זה יאפשר הקלה במעבר אל התיכון.
בנוסף, ישנו הבדל גדול בין יסודי לחטע אך אין הבדל מהותי בין יסודי לחטב. בשנים האחרונות של התלמיד הוא מתמקצע בתחום אותו הוא בוחר ומשקיע בו המון שעות (המגמה) בנוסף ניגש לבחינות הבגרות אליהן הוא מתכונן בשנים לפני. כיתות א-ח מקנות בעיקר הרגלי למידה וחומר בסיסי שיעזור לתלמיד בהמשך. הקניית החומר לצורך הצלחה במבחנים (ט-יב) שונה מלימוד שאמור להטמיע את החומר 'לנצח' (א-ח) וכל מורה מתמקצע בהקניית החומר לצורך שונה כביכול. על כן אין סיבה להפריד את החטב מהיסודי ואף יותר מכך. מורי היסודי מוכשרים וכדאי שילמדו את כיתה ז-ח באותה מתכונת אותה הם יודעים-להשריש הרגלי למידה נכונים וחומר בסיסי וחשוב אשר יעזור בשלבי לימוד בכיתות הגבוהות יותר.
יש שייטענו כי בתי ספר קטנים מצליחים לשמור על נוכחות גבוהה יותר של תלמידים ושיעור הנשירה בהם נמוך יותר מבתי ספר גדולים. ולכן יתמכו דווקא בחלוקה רבה יותר, כלומר מה שקורה היום. אך חשוב לזכור שגם המעברים בין המסגרות החינוכיות עלולים להיות קשים לתלמידים ולפגוע ברצף החינוכי, ואף לגרום לנשירת תלמידים מלימודים סדירים. ולכן לדעתי יש לצמצם את המעברים עד כמה שניתן.

# data[].attributes.headline
צופיה בן עמרם

# data[].attributes.subject
צופיה בן עמרם

# data[].attributes.body
שלום
לדעתי, המבנה הקיים של א-ו, ז-י"ב הוא מבנה טוב.
מבחינת היסודי, כבר בכיתות ה' ו-ו' התלמידים הם ה"גדולים" של בית הספר, זה יכול לתרום הרבה להתפתחות של הנהגה, הובלת בית הספר, ניתן לתת לכיתות אלו פרוייקטים יותר גדולים, חונכויות של הכיתות הנמוכות, ובסה"כ התלמידים יכולים להיתרם מכך. בנוסף, בית ספר המכיל 8 שכבות גיל יוצר ניכור בין התלמידים, פער הגילאים בין הכיתות הנמוכות לגבוהות הוא גדול מדי (לטעמי) בשביל ליצור תחושת אחדות ושייכות.
מבחינת השתייכות כיתות ז' ח' לעל-יסודי, התלמידים נפגשים עם צוות מורים אשר הגישה שלהם לתלמידים היא כבר יותר בוגרת, יותר בשלה. אפשר לעשות פרוייקטים משותפים בין כיתות ז ח לכיתות ט י ובכך ליצור שילוב ואחדות בין התלמידים, בין הגילאים, הסתגלות טובה לבי"ס על יסודי. התלמידים בכיתות ז ח מרגישים "גדולים" כשהם מצטרפים לעל-יסודי ולכן ניתן לתת להם אחריות ופרוייקטים המתאימים.
מנסיון אישי, אני למדתי בבי"ס יסודי עד כיתה ו וא עברתי לתיכון מ ז עד י"ב. היתה לי חוויה טובה מאוד.

# data[].attributes.body
לדעתי המבנה שקיים כיום ( א-ו וז-יב)  הוא המבנה הנכון ביותר. מפני, שהחל מכיתה ז' הרמה הלימודית והבגרות המצופה מהתלמידים היא גדולה יותר, המבנה החדש מאפשר הבנה ויישום מחויבות זאת.
עם זאת יש לי הסתייגות מסוימת- אחי הקטן צפוי בשנה הבאה לעלות לכיתה י', בבית הספר שלו התיכון ממוקם במבנה בית ספרי אחר, קרי הוא נדרש לעבור לבית ספר חדש, סביבה אחרת, מורים חדשים, מנהלת, יועצת וכדומה. לדעתי החיסרון המרכזי הוא שהן התלמידים והן הנהלת בית הספר מתקשים להכיר אלו את אלו. ההסתגלות הרבה יותר קשה ומיותרת בעיני. תלמידי בית ספר זה נדרשים לעשות מעבר כפול! כך שאולי במקרה זה היה עדיף המבנה הישן.

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הישן א-ח, ט-יב. ריבוי במעברים בבתי ספר עלול לשבש את הפן הרגשי והפדגוגי אצל תלמידים בגיל ההתבגרות. יתר על כך, חשוב שתלמידים יכירו היטב את המסגרת שבה הם נמצאים . המבנה הישן נותן להם מספיק זמן להסתגל ולהכיר את המערכת ואת הצוות ובכך הם ירגישו יותר בטוחים ומוכנים נפשית ורגשית ללמידה. בנוסף על כך, למידה מספר שנים בבית ספר אחד תצמצם את שיעורי הנשירה ותגדיל את מחויבות התלמיד כלפי הבית ספר.

# data[].attributes.body
על פי דעתי, המבנה בישן של מערכת החינוך יותר טוב, א-ח, ט-יב, המעבר בין בית ספר מסוים לבית ספר חדש נראה קשה קצת לגבי התלמיד לאחר שהתרגל לבית הספר שלו, ולגבי מורים וגם חברים. חייב שיהיה לתלמיד מסגרת קבועה ומנוחה.

לכן ,על מנת שיהיה לתלמיד מצב רוח טוב ,ומצב מוכר מכיתה א' שמתרגל עליו ,עלינו לצמצם את מספר המעברים כמה שניתן.

# data[].attributes.headline
אני תומכת  במבנה הישן של 

# data[].attributes.body
אני תומכת  במבנה הישן של מערכת החינוך המטרה בעיני היא לצמצם כמה שניתן את מספר המעברים לילדים . במבנה החדש נדרשים 3 מעברים וכמובן חשוב לזכור שבכל מעבר הילדים נתקלים בקשיים מבחינה רגשית , חברתית בנוסף לחוסר בהסתגלות . לעמות במבנה הישן בו היה מעבר אחד מהיסודי לתיכון ושהם נמצאים תקופה ארוכה באותה מסגרת כל ילד מבסס את המעמד החברתי , הרגשי והלימודי שלו ואז יכול לתמוך בו לעתיד כמו כן במבנה הזה נותן לעבור את שנות ההתבגרות בסביבה מוכרת ובטוחה 

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הישן (א'-ח' , ט'-יב'). אני תומכת בהצעה של ועדת דברת וחושבת שעבור תלמיד- לעבור מסגרת חינוכית פעמיים יכול להיות נורא מבלבל ומאתגר; להכיר צוות חינוכי חדש, חברים חדשים ומנטליות שונה של בית הספר. לפי דעתי המבנה החדש שקיים היום לא יעיל כיוון שהתלמידים שעוברים מבי"ס יסודי לחטיבת ביניים, שמתחילה בכיתה ז', עדיין צעירים ומבולבלים מדי. הבגרויות מתחילות החל מכיתה י' ולכן חטיבת הביניים היא רק "שלב מעבר" עד הבגרויות, שכן לדעתי כיתה י' היא המשמעותית ביותר עבור התלמידים כיוון שהם יודעים שהם מחויבים ללמוד כדי להצליח בהן. מעבר למסגרת חינוכית שונה ובוגרת יותר החל מכיתה ט' נכון יותר בעייני שכן התלמידים כבר בוגרים יותר ומוכנים יותר למעבר הזה. ההישארות במסגרת החינוכית במשך זמן רב יותר (ללא חטיבת ביניים) מביא לתחושת הרגל למסגרת החינוכית במשך מספר שנים ולכן התלמידים מרגישים את המחויבות אליה ומצויים בתוך מסגרת קבועה.

# data[].attributes.body
אני למדתי בעיר רמת גן על פי השיטה הישנה- א'-ח', ט'-יב'. לפי דעתי זו שיטה מעולה, שכן מתבצע רק מעבר אחר של התלמיד מבי"ס יסודי לבי"ס תיכון. עבור ילדים רבים מעברים רבים מהווים קושי ולכן, מצב שבו ילד צריך לעבור בתוך 12 שנים 3 בתי ספר, לא הכי אידאלי. ולכן, לפי המבנה הישן התלמיד לא צריך לחוות 2 מעברים בין בתי ספר, אלא מעבר אחד בלבד והסתגלות אחת בלבד בבי"ס תיכון (על יסודי). אני חושבת שיותר מדי מעברים עלולים להשפיע על התלמיד לרעה בתחום הלימודי והאישי. דעתי תומכת לחלוטין בהצעת ועדת דברת אשר דוגלת במעבר אחד בלבד בין בתי הספר ובשני שלבי חינוך- בית ספר יסודי ובית ספר על יסודי.

# data[].attributes.headline
שני בן שמעון

# data[].attributes.subject
שני בן שמעון

# data[].attributes.body
אני חושבת שיש צורך לחזור למבנה הישן שבו לומדים כיתות א-ח, ט-יב. אני חושבת שמעברים בין מסגרות מעלים את הסיכון לנשירה, מגבירים את הקושי שיש במעבר והסתגלות חדשה. בנוסף אפשר להוזיל בתקציבים בכך שיהיו פחות מבנים (של חטיבות הביניים), ולהשקיע את הכסף הזה בדברים אחרים. כאשר יש למידה של כמה שנים רצופות, יש מחוייבות גדולה יותר מצד התלמידים ומצד צוות בית ספר. עוד דבר הוא שמעברים מלווים במיון, מה שיוצר מצב שמיון כזה יכול "להפיל" בשלב מוקדם מדי, אני חושבת שחשוב יותר להשקיע את המשאבים בלמידה, בהשגים, בדימוי עצמי במקום בהכנה נוספת.

# data[].attributes.body
אני מסכים עם המבנה הנוכחי של מערכת החינוך – יסודי, חט"ב, תיכון.

כאחד שלימד הן בחט"ב והן בתיכון (ז'-י"א), יכולתי לראות בצורה טובה את תהליך ההבשלה של התלמידים. בכיתה ז' הם מגיעים ילדותיים מאוד, רחוקים מעולם הלמידה ולא מבינים את המשמעות שלה. לעומת זאת, בכיתה י' כבר יש הרגלי למידה, אמנם הם בסיסיים מאוד ולא מתאימים לבחינות הבגרות, אך זה יוצר למורי התיכון "חומר גלם" נוח יותר לעבודה ולפיתוח. תקופת חט"ב הינה חשובה, יוצרת מעין הדרגתיות. קפיצה מ-0 ל-100 אינה בהכרח דבר חיובי בעיני, כי אין הבשלה של כל התהליכים במעבר כזה. חט"ב מהווה שלב ביניים, שכולל בו "מורי יסודי פלוס" לצד "מורי תיכון מינוס" – כלומר, החטיבה משלבת בתוכה למידה כפי שנדרש בתיכון, אך גם כוללת שיטות למידה המתאימות לגיל צעיר יותר ומסייעות בהתפתחות שלו. ככל שהמורים מלמדים קשת רחבה יותר של תלמידים בגילאים שונים, המיומנות שלהם לטפל בצרכי התלמידים היא נמוכה יותר, אך ככל שהמורים ממוקדים לטווח מצומצם של גילאים, המיומנות שלהם גבוהה יותר. כך למשל מורה שמלמד בכיתה א' ובמקביל בכיתה ח' – חווה אתגרים שונים מאשר מורה שמלמד בכיתה ז' ובמקביל בכיתה ט'. גם למורה עדיפה החלוקה הקיימת.

יתר על כן, יש יתרון רב בהסתגלות לשינויים. כשתלמיד עובר מיסודי לחט"ב ומחט"ב לתיכון, הוא בעצם חווה שני שינויים גדולים. שינויים אלה מרגילים את בני הנוער להסתגל לשינויים, כך שהשינוי הבא, הגיוס לצבא, לשירות לאומי, לאוניברסיטה או למסגרות התעסוקה, יהיה קל יותר עבור הנערים המתבגרים.

# data[].attributes.body
אני בעד המבנה הקיים,אני לא רואה בתכנית החדשה כרעיון מועיל,לפי דעתי התלמדים צריכים להרגיש שהם מתקדמים ולא נשארים באותה נקודה,בכך שהם עוברים משלב לשלב,לצד שהתלמדים לומדים להסתגל איך להתאקלם בסביבה חדשה,וכיצד להשתלב במקום חדש וליצור קשרים טובים,הזדמנות להם להוכיח את עצמם בעת שהמורים שלימדו אותם בשלב הקודם יש להם סטיגמה שליליות כלפיהם.

# data[].attributes.body
לפי דעתי אם נבין שמערכת החינוך היא לא מפעל שאמור לייצר אנשים שהמטרה שבחייהם הבוגרים ייכניסו כמה שיותר כסף למדינה. אלא מערכת חינוך שאמורה ללמד את הילדים גם ערכים חברתיים ולא רק ידע, נבין שילדים גדלים בשלבים, ולכן לפי דעתי המבנה החדש שמחלק ליותר תתי שלבים מתאים יותר להתפתחות הילד ויכול לתת יותר אפשרויות לילד להתפתח על ידי תחילה בתי ספר קטנים יותר עם יחס אישי יותר ובשלבים לעבור לבתי ספר גדולים יותר.
לגבי מערכת החינוך עצמה והמורים, צריך שם לעשות רפורמה ולדאוג לזכויות המורים, לדוגמה למורי החטיבה העליונה .

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הקיים עכשיו , שלושה חלקים , לדעתי זה יותר יציב לתלמידים וגם למורים .
תלמידים בגיל זה מתבגרים , החינוך שעל המורה לעבור איתם מאוד קשה , יש הבדל משמעותי בין ילדים בכיתה ז לעומת כיתה ו אפילו !
מתחילים להרגיש שהם גדלו , הגוף והקול שלהם משתנה ולדעתי לא יתאים לשלב עם ילדים בגיל קטן בתחילת הבית ספר שלהם , ההתערבות ביניהם בעיני תשפיע על החינוך של הגיל הקטן יותר , ואם אין מורים שונים בין הכיתות זה גם עוד יותר מוסיף לחץ ואחריות על המורה .
לדעתי המעבר הזה גם נותן לתלמיד להרגיש שהוא עשה חלק ועכשיו כן הוא חייב להוכיח את עצמו מחדש , אולי עם תלמידים חדשים וחברה חדשה גם שנותנת לו התפתחות לעולם שונה .

# data[].attributes.body
לאחר קריאת החומר, מניסיוני ומהתסכלותי על הסובבים אותי אני תומכת בגישה בה יש מעבר אחד בלבד בין היסודי לחטיבה עליונה(המבנה הישן).
אני למדתי ביסודי עד ו' ולאחר מכן עליתי לחטיבה משולבת בתיכון, למעשה היה לי מעבר אחד בלבד בין 2 בתי הספר ובכל בית ספר הייתי 6 שנים עם אותם החברים ואותם המורים מה שאפשר יציבות חברתית וחיבור למורים. ידעתי מי החברות שלי, לא היה אלמנט של לחץ בערבוב החברות במעברים השונים, הכרתי הכרות אישית עם המורים והם הכירו אותי היטב.
מעברים רבים יוצרים חוסר יציבות ודאגה בקרב התלמידים ובדרך כלל הכיתות המסיימות את המחזור פחות לומדות ויותר עסוקות בלהראות לכולם שהם הבוגרים ובטקסי הסיום השונים. מעבר אחד מרכז יותר שנות למידה רציפה אמיתית.
הצעת שושני היא הרעה ביותר עבור התלמידים. מעברים רבים מאוד, רבים מידי והתחלת למידה בגיל 4 הוא רעיון הזוי בעיני.

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הקודם, הישן של מערכת החינוך בה החלוקה הינה כיתות א'-ח' ולאחר מכן ט'-יב'.
בעיני, מסגרת יציבה היא מאפיין מרכזי מאד לילדים במיוחד בתחילת גיל ההתבגרות, גיל שבו הם חווים שינויים פיזיים ונפשיים, חברתיים ומשפחתיים, ועוד שינויים רבים ולטעמי הסביבה ובייחוד מערכת החינוך, צריכה לייצר יציבות, לתת תחושה של ביטחון. באופן אישי, זכורה לי הייטב חווית המעבר מיסודי-לחטיבה, בשנותיה הראשונות של התוכנית, מעבר משמעותי, מלחיץ, הדורש קבלת החלטות משמעותית בנוגע לעתיד הלימודי שלתחושתי אינה מתאימה בשלב זה. נדרשת בחירה ודירוג בה"ס על פי מגמות, מתכונות לימוד, מעגל חברתי- לאן שאר חבריי הולכים? כל זאת בכיתה ו', ילדים בני 12 שמגמות ובגרויות נשמעים כמו עתיד רחוק מאד. השנתיים הנוספות של ז'-ח' משמעותיות מאד לגיבוש העצמי, לגיבוש העצמאות והמעגל החברתי, ויתרמו רבות להחלטה הזו בהמשך. אסכם כי המעברים הרבים, קבלת ההחלטות המוקדמת, חוסר היציבות והביטחון, השינויים במעגל החברתי והמעגל המקצועי (המורים והסביבה) אינם תורמים והמסגרת הישנה עדיפה על כך.

# data[].attributes.body
אני תומכת בעמדה של להמשיך במתכונת הקיימת בימינו מבלי לשנותה ממספר סיבות והן:

ראשית, גילאי החטיבה הם גילאי תחילת ההתבגרות שיש להם מאפיינים שונים וקשיים שונים משאר השכבות שלא שייכות לחטיבה. כלומר, שכבת גיל זו מחייבת שיהיו מורים מיומנים ומקצועיים בכל הקשור לגיל ההתבגרות בהתמודדות עם קשיי הגיל הזה.

מעבר ממסגרת למסגרת היא הזדמנות מבורכת להתחיל מחדש ואף להתפתח כשהתלמידים חווים את קשיי המעבר, פרט לכך התלמידים לומדים על עצמם הרבה דברים חדשים כמו: היכולת להסתגלות, היכולת להתפתח חברתית והכרות עם מורים חדשים כבעלי סמכות.

סיבה שלישית וחשובה לא פחות, לדעתי היא ההפרדה הגילאית שכן יש לזכור שתלמידי התיכון עלולים גם להשפיע לרעה על תלמידי החטיבה, בין אם זה לתת להם מודל שגוי של הברזות, עישון וכדומה. הפרדה זו חיונית גם על מנת למנוע יצירת מערכות יחסים לא שיווניות בין תלמידי החטיבה לתלמידי התיכון. מניסיוני כשהייתי בכיתה ז', להרבה בנות גילי היה חבר שגדול מהן במס' שנים גדול, שהן הכירו מהתיכון לידנו.

# data[].attributes.body
חלו תמורות רבות במהלך השנים בכל הנוגע לחלוקת הגילאים במערכת החינוך, ואינני רואה שיטה אחת הגוברת על אחותה. ישנם שינויים מרחיקי לכת שהחלו בשבירת הדיכוטומיה השרירותית של יסודי\ חטיבת, על כי נדרש לייצר שוויון הזדמנויות גדול אל אף תופעות כאלו ואחרות של סגרגציה מעמדית יזומה וממוסדת הנובעת מן הכוח הפיסקלי גרידא. ועדת דוברת דרשה למצוא דרך ביניים בין החציצה הבלתי אפשרית שבהצעת שושני או בדרקוניות של רימלכט. על כן אין כל חדש ומהומה לא נעשה דבר וחצי דבר הן בפיקוח והן בהצבת יעדים וחקיקה לשנות עימדון זה.

# data[].attributes.body
אני מתחברת לחלוקה הישנה,
ומאמינה שחשוב מאד לתת לילדים מסגרת יציבה וקבועה.
בתקופת החטיבה הילדים יהיו בגיל ההתבגרות, גיל שבו יש שינוים רבים, ולילדים רבים אם יישאר באותה סביבה שמוכרת להם, יהיה יותר נוח ומצויין מה שמאפשר להם לעבור את תקופת ההתבגרות בסביבה יותר בטוחה, ולהגיע לשלב התיכון בצורה יותר מגובשת, לדעתי. פיצול המבנה החינוכי לדעתי יוצר קשיים לתלמידים, ולדעתי צעד כזה נוכל לוותר עליו כדי לשמור על התלמידים ולעזור להם להתגבר על כל הקשיים שיכול להיות שייתקעו בה אם מפצלים המבנה החינוכי

# data[].attributes.headline
רימא מחאג'נה

# data[].attributes.subject
רימא מחאג'נה

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הישן של מערכת החינוך כדי לצמצם את מספר המעברים לתלמידים.

בשיטה הישנה התלמידים בכיתה א'-ח' בבית ספר יסודי והיה מעבר עוד שלב אחד מכיתה ט'-יב' שנקרא על-יסודי.

שיטה זו היא יותר יציבה שלא מתערערת אחת לכמה שנים.

כמוכן, בשיטה הישנה מאפשרים לתלמידים להתרגל לבית הספר לתקופה ארוכה ולא קצרה שיש בה יציבות מבחינה חברתית וחינוכית.

אני סבורה שחלק ניכר מהסיבות לנשירה היא המעבר הפתאומי בגיל צעיר מבית הספר יסודי לחטיבת ביניים הגורם לטלטלה ותסכול ונזק לתלמידים.

יש לציין בחטיבת הביניים אין אחריות רצינית מטעם המורים בבתי הספר כי אין הערכה ומבחנים רציניים בסוף כיתה ט' מטעם משרד החינוך שמודדים את רמת הלימוד והחינוך בכל בית ספר ואילו בשיטה הישנה תלמידי כיתות ח' היו ניגשים למבני סיום שמודדים את רמת כל תלמיד וכך האחריות של המורים,התלמידים וההנהלה להשיגים גבוהים הביאה לתחרות בין בתי הספר.

כמובן, גם בסוף העל-יסודי יש הערכה ומבחנים שגורמת לתלמידים,המורים והנהלות בתי הספר לעשות למען הישגים גבוהים של התלמידים.

# data[].attributes.headline
  נורהאן בדרה,                         אני תומכת בשיטה והמבנה  החדשה שנדרשים 3 מעברים , ויש חלוקה לגליים ,הם  עוברים  יותר מפעם אחת לבית ספר חדש ,צוות מורים חדשים  ותוכניות לימודים נפרדות. וזה מוביל  למיזוג חברתי  , וגם  השיטה החדשה עוזרת לחלק התלמידים לגליים ,  שלכל גייל יש צריכות שונות וגם הבית ספר מתאים האווירה של בית הספר להגייל עצמו , שהאווירה תהיה רלוונטית להם .       

# data[].attributes.subject
  נורהאן בדרה,                         אני תומכת בשיטה והמבנה  החדשה שנדרשים 3 מעברים , ויש חלוקה לגליים ,הם  עוברים  יותר מפעם אחת לבית ספר חדש ,צוות מורים חדשים  ותוכניות לימודים נפרדות. וזה מוביל  למיזוג חברתי  , וגם  השיטה החדשה עוזרת לחלק התלמידים לגליים ,  שלכל גייל יש צריכות שונות וגם הבית ספר מתאים האווירה של בית הספר להגייל עצמו , שהאווירה תהיה רלוונטית להם .       

# data[].attributes.body
וגם  שיש טווח גדול של גליים באותו בית ספר זה עושה פער גדול בין התלמידיים ,
ומבחנה אחרת בשיטה החדשה מחדשיים לתלמידים  האווירה ומסקרן אותם , ונותן להם להתקדם יותר ( במקום חדש )

# data[].attributes.headline
טיבה מחאגנה 

# data[].attributes.subject
טיבה מחאגנה 

# data[].attributes.body
אני מעדיפה את המבנה הישן בעיני הוא יותר טוב לצמצם כמה שיכולים את מספר המעברים לתלמידים , כיתות א'-ח ומעבר לתיכון בכיתה ט'- יב' , בגלל המעבר לבית ספר חדש דורש הרבה דברים מהתלמידים ,

התלמיד חייב להתמודד עם מורים חדשים , תלמידים חדשים, צורת למידה חדשה ..

אני מאמינה שחשוב מאד לתת לילדים מסגרת יציבה וקבועה , לילדים רבים להשאר בסביבת הלימודים שמוכרת להם כבר מכיתה א, זה נכון כיוון שזה מאפשר להם לעבור את שנות ההתבגרות הראשונות בסביבה מוכרת ובטוחה .

ובעיני אם הם ממשיכים באותו בית ספר זה יהי יותר קל ונוח ובטוח להם.

# data[].attributes.body
אני תומכת בשיטה שבה התלמידים צריכים לעבור רק בית ספר אחד מכיתה א' עד י"ב, זאת
אומרת, השיטה שבה תלמידים צריכים לעבור פחות שינויים ולהישאר במקום יציב. אני חושבת שהלימודים בבית הספר יכולים להיות נוחים וקלים יותר לתלמיד כאשר הוא רגוע ונמצא במקום מוכר וידוע, ואינו צריך לדאוג מכך שאינו מכיר את המערכת ואת הכללים שלה. ובכל זאת, הוא צריך מקום לפרוח ולהתפתח, ולכן מעבר אחד, זאת אומרת, ביטול חטיבות הביניים, הן צעד נבון בעיני. אני למדתי בבית ספר דתי ופרטי, ולכן לא למדתי בחטיבת ביניים, אלא למדתי בבית ספר יסודי עד כיתה ו', ואז בבית ספר תיכון, מז'- יב', והרגשתי בטוחה ונינוחה במקום שלי בבית הספר.

# data[].attributes.headline
אני תומכת  במבנה הישן של מערכת החינוך המטרה בעיני היא לצמצם כמה שניתן את מספר המעברים לילדים . במבנה החדש נדרשים 3 מעברים וכמובן חשוב לזכור שבכל מעבר הילדים נתקלים בקשיים מבחינה רגשית , חברתית בנוסף לחוסר בהסתגלות . לעמות במבנה הישן בו היה מעבר אחד מהיסודי לתיכון ושהם נמצאים תקופה ארוכה באותה מסגרת כל ילד מבסס את המעמד החברתי , הרגשי והלימודי שלו ואז יכול לתמוך בו לעתיד כמו כן במבנה הזה נותן לעבור את שנות ההתבגרות בסביבה מוכרת ובטוחה .

# data[].attributes.subject
אני תומכת  במבנה הישן של מערכת החינוך המטרה בעיני היא לצמצם כמה שניתן את מספר המעברים לילדים . במבנה החדש נדרשים 3 מעברים וכמובן חשוב לזכור שבכל מעבר הילדים נתקלים בקשיים מבחינה רגשית , חברתית בנוסף לחוסר בהסתגלות . לעמות במבנה הישן בו היה מעבר אחד מהיסודי לתיכון ושהם נמצאים תקופה ארוכה באותה מסגרת כל ילד מבסס את המעמד החברתי , הרגשי והלימודי שלו ואז יכול לתמוך בו לעתיד כמו כן במבנה הזה נותן לעבור את שנות ההתבגרות בסביבה מוכרת ובטוחה .

# data[].attributes.body
מרים אטרש

# data[].attributes.headline
שרון קירשטיין

# data[].attributes.subject
שרון קירשטיין

# data[].attributes.body
ילדיי למדו ועודם לומדים בבי"ס יסודי שמונה שנתי ואני מאוד שמחה על כך כי זה נותן רוגע שייכות וקרקע שקטה לגדילה וללמידה.
מעבר לחטיבה בשיאו של גיל ההתבגרות על השינויים הפיזיולוגיים ההורמונליים הפסיכולוגים והחברתיים שחלים בו ועם סערה פנימית וגופנית אותה חווים רבים מהמתבגרים אינו רצוי בעיני בגיל זה. בתקופת השינויים הזו נכון לשמור על קרקע יציבה ומוכרת כזו שמקנה לילדים שייכות ובטחון. בגילאים הללו יש לתפיסתי עדיין צורך מובהק וחיוני בנוכחות מיטיבה של מבוגר אחראי חם וקרוב (בדומה למה שנכתב בטבלת היתרונות ליסודי יש צורך בקשר עם דמות מורה אבהית או אמהית ועם קשר מחייב),שיהיה מורה דרך מאזן ומרגיע ומנהיג עבור הילדים. בעיני גם בתיכון יש עדיין צורך ביותר מפגשים איכותיים עם המחנך והקשר עימו נכון שיהיה קרוב ואיכותי.
מה שהייתי משנה זה שבתוך בתי הספר היסודיים בכיתות הבוגרות(ה או ו)הייתי מקיימת הרבה שעורים רוחביים בתוך השכבה ז"א מערבבת קבוצות של ילדים שאינם מהכיתה ללמידה משותפת ובכך פותחת הזדמנויות חברתיות חדשות ומעקרת בסיסי כח חברתיים מזיקים דבר כזה ייתן הרבה אויר להרבה ילדים שהתקבעו חברתית לרעה בתוך הכיתות ויאפשר תנועה ושינוי. אותו הדבר הייתי עושה גם בפתיחה של מקצועות לימוד נוספים ומגוונים לבחירת התלמידים על פי תחומי העניין שלהם ונטיות ליבם ותורמת כך לחיבור האישי האינלקטואלי והיצירתי שלהם לחומר הנלמד.

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה שמקובל היום: א-ו, ז-ח, ט-יב. לילדים בגילאים 12-13/14 יש צרכים אישיים ולימודיים שונים מתלמידים בגילאים 14-18 וחשוב שיהיה להם מסגרת שמתאים להם כדי לתת להם יחס אישי וההזדמנות המיטבית ללמוד ולהתפתח. אני כן חושבת שכדאי שחטיבת הביינים וחטיבה עליונה יהיו קשורים זה לזה- שיהיו מורים שמלמדים גם בחטיבת הביניים וגם בחטיבה עליונה, שהתלמידים מהגילאים השונים קצת יכירו אחד את השני כדי שהמעבר לחטיבה עליונה יהיה יותר קל לתלמידים. בנוסף, יש יתרונות חזקות לבית ספר שש שנתי גם מבחינה חברתית (מיזוג חברתי, הזדמנות למעגל חברתי רחב יותר) וגם מבחינה לימודית (מורים מקצועים מגוונים, תכנון לימודים על פני שש שנים).

# data[].attributes.body
אני תומכת בחלוקה הישנה שהייתה מקובלת: כיתות א'-ח ומעבר לתיכון בכיתה ט'- יב'. אני מאמינה שחשוב מאד לתת לילדים מסגרת יציבה וקבועה שלא מתערערת אחת לכמה שנים. בשנות החטיבה הילדים מצוים בתחילת גיל ההתבגרות, גיל שבו גם ככה יש שינוים רבים, ולילדים רבים להשאר בסביבת הלימודים שמוכרת להם כבר מכיתה א, זה מבורך ונכון כיוון שזה מאפשר להם לעבור את שנות ההתבגרות הראשונות בסביבה מוכרת ובטוחה, ולהגיע לשלב התיכון בצורה יותר מגובשת ובוגרת. פיצול של מבנה החינוכי לא-ו, ז-ט, וי-יב יוצר חוסר רצף שעלול להקשות על הילדים.

# data[].attributes.body
אני נוטה להתחבר למבנה הנפוץ כיום: א-ו, ז-ט י-י"ב בתור אחת שלמדה במבנה הזה אני חושבת שהחלוקה הזאת יותר נכונה ומתאימה לגילאים בהם מצויים התלמידים ובכך גם תחומי העניין המשותפים להם והרלוונטיים עבורם. הדבר מאפשר למערכת החינוך ולבית הספר עצמו להתאים את התכנים בצורה נכונה ומיטבית יותר בהתאם לשכבת הגיל.
לדוגמה כבר מכיתה י ועד יב יש הכנה לשירות הצבאי\ לאומי, תכנים המכינים את התלמידים ליום שאחרי התיכון, דבר שלא רלוונטי לתלמידי ז-ט אשר מצויים בהכנה בעיקר מקצועית לקראת התיכון, הבגרויות והישגים מקצועיים. אני חושבת שהחלוקות השונות אומנם לא הכי טובות כי התלמיד עובר בין בתי ספר, אך ישנם גם יתרונות, כמו מעין "מידור"התלמיד עובר בקרה אישית ומקצועית המורים , ובעיקר בית הספר עצמו, יכולים לוודא בכל שלב שהתלמיד לא מתפספס ומוכן לעבור בין השלבים השונים שמסמלים את ההתבגרות שלו בסופו של דבר.

# data[].attributes.headline
הילה ארנרייך

# data[].attributes.subject
הילה ארנרייך

# data[].attributes.body
אני מתחברת וחושבת שהמבנה הישן הוא נכון יותר שכן מעבר אחד בין בתי הספר עדיף. ילדים מתרגלים לבית ספר ומרגישים בו בית ויציבות לאחר מספר שנים ואז לעשות להם שוב מעבר שוב הסתגלות חדשה זה לא נכון עבורם. התלמידים מתרגלים למערכת שלמה בעלת אופי מסוים לצוות המורים וכן לדרישות מהם...נוסיף על כך את השינוים בפן האישי והרגשי בו התלמידים נמצאים בדיוק בגילאי 12-14(גיל ההתבגרות) ולכן יתרה מזאת החשיבות ליציבות הקרקע בטוחה דווקא בשלב הזה ואילו מעבר נוסף לבית ספר על יסודי עלול לגרום לטלטלה ותסכול שיביא לנזק לתלמידים. אני סבורה שהיום חלק ניכר מהסיבות לנשירה מבית הספר והקשיים אותם אנחנו רואים בחטיבות הביניים קשור במימד ישיר לעומס הרגשי של התלמיד והשינוי הגדול אותם חווים התלמידים ממעבר בית הספר יסודי לחטיבה.

# data[].attributes.headline
עדי מיודובניק 

# data[].attributes.subject
עדי מיודובניק 

# data[].attributes.body
אני חושבת שבתי הספר צריכים  להיבנות על פי המבנה החינוכי הגילי שבו התלמידים לומדים במסגרת שש שנתית, כלומר למידה באותו בית הספר מ א'- ח' ולאחר מכן מעבר לחטיבה העליונה. אני זוכרת שבתור תלמידה המעבר מבית ספר יסודי לחטיבה ומחטיבה לתיכון היה לא קל עבורי ויצר תסכולים מכיוון שלקח לי זמן להכיר את הצוות החינוכי, האקלים וכ"ו. כמו כן ,ישנם תלמידים שזמן התאקלמות והסתגלות לוקח זמן ועד שהצליחו להסתגל הם נאלצים לעבור את אותו תהליך שוב במעברם מיסודי לחטיבה ומחטיבה לתיכון, כך שבפועל נוצר אצל תלמידים אלו תסכול. אי לכך, אני מאמינה שהמבנה החינוכי הגילי הוא המבנה הנכון והיעיל ביותר.

# data[].attributes.body
אני תומכת במבנה הישן א-ח, ט-יב. כמי שלמדה במערכת כזו אני חושבת שליצור מעבר נוסף למסגרת חדשה בכיתה ו' בשביל חטיבה יכול לגרום נזק רב מתועלת. ילדים בגיל זה הינם בתחילת גיל ההתבגרות, בשלב העיצוב האישי שלהם ומעבר לבית ספר חדש עם צוות חדש וחברים חדשים לדעתי יכול רק להוסיף מתח לשלב הלא פשוט הזה מלכתחילה. אני חושבת שצמיחה ולימוד עד כיתה ח' עם אותם חברים מהאיזור ואותו צוות יש בו ערך רב ויכולת גבוהה להגיע להישגים. (עם זאת אציין כי עבור תלמיד דחוי ייתכן ועדיף לעבור למסגרת חדשה ולא למשוך את הדחייה עוד שנתיים אולם לא בטוח כי במסגרת החדשה יהיה מקובל..).
אני אישית כאמור, חונכתי באותה מסגרת עד כיתה ח' ולאחר מכן עברתי לאולפנא שבה היתה חטיבת ביניים של כיתות ז-ח. אני זוכרת כי לא הכרתי את המבנה החדש ולא הבנתי מדוע יחד עם התיכון יש את כיתות ז-ח ולא פעם היו מזלזלים בתלמידות הצעירות בחטיבה ומכנים אותן בשמות גנאי.
מה שכן, האולפנא שלמדתי בה ביצעה הקטנה אירגונית כפי שממליץ פרופ' אופלטקה, והיתה בה חלוקה לשכבות קטנות: ז-ח, ט-י, יא-יב, כאשר לכל שכבה כזו היתה מנהלת נפרדת וכך עדיין היה יחס אישי לכל תלמיד.

# data[].attributes.body
אני תומך במודל החדש המקובל כיום: א-ו, ז-ט, ט-יב. כמי שלמד ב3 מוסדות לימוד (יסודי א-ו, חטה"ב ז-ח, ותיכון ט-יב) אני יכול להגיד שהשנתיים בחטיבת הביניים היו הגרועות ביותר. אלו שנים קשות לילדים שהופכים מילדים לנערים לבוגרים, גיל שרווי באלימות, קללות והתחלה של פריצת גבולות. כאשר מנציחים את התקופה הזאת כפרק של הגיל והשלב בחיים הזה, ולא מעגנים אותו יחד עם אוכלוסיית תלמידים בוגרת יותר זה פוגע גם בתלמידים מבחינה רגשית (ואולי פיזית) וגם בירידה בהישגים הלימודיים כתוצאה מכך. לשלוח תלמידים בגיל כזה להיות "הקטנים" בתוך מוסד גדול יכול לרסן מעט מהתכונות הללו שהזכרתי.

# data[].attributes.body
אני בעד המבנה שיש היום א-ו (למרות שאני חושבת שהיה עדיף עד ה') ז--ט'/ י'-יב'
אני מאמינה שהעירבוב בין תלמידי העיר חשוב ויוצר הזדמנויות לכל התלמידים.
הביקורת שלי היא כלפי מבנה הכיתות שמחייבות ללמוד מספר שנים עם אותם ילדים במקום ליצור הזדמנויות להקיר חברים חדשים. גדלתי בצרפת, מידי שנה היו טורפים את הכלפים ומערבים את כל ילדי השכבה. בסוף יסודי, חטיבה או תיכון הינו מקירים את רוב תלמידי הבית ספר כי למדנו עם רובם במשך שנה. בעולם של Networking זה חשוב מאוד זה גם מאפשר לילדים ללמוד להתגמש ולקבל את האחר.
מעבר לזה בעיניי, ואני אומרת את זה בתור מורה הבעייה המרכזית היא העובדה שלא משירים כיתה. יש ילדים שלא מספיק בוגרים, שלא מתאימים לשכבת גיל שלהם, שלא אצליחו להשיג את ההקנייה של אותה שנה ועדיין מאפשרים להם להתקדם לכיתה הבאה במקום לחזק את ההקניות שלהם ולחזק את הביטחון העצמי שלהם עם עוד שנה שתאפשר להם ללמוד את החומר.
העיניין הוא לא לסיים 12 שנות לימוד תוך 12 שנה אלא עם ידע מספק. הכיתות וחלוקה לכיתות לא אמורה ליהיות רלוונטית כמו חלוקה לרמות ולרמת הישגים.

# data[].attributes.body
לדעתי עדיף המבנה שיש היום שהוא א'-ו', ז'-ט' ו- י'- י"ב. זה המבנה של בתי הסםר בהם למדתי. לדעתי זה מאפשר שכבות גיל מדוייקות יותר וכך ניתן לקבוע את כללי בית הספר באופן המדוייק לאותה שכבר גיל. כלומר, האווירה בבית ספר התיכון היא בוגרת יותר וניתן לעשות זאת רק כאשר בתי הספר מופרדים. ולהיפך האווירה בחטיבה היא של מתבגרין ולכן גם הכללים הם בהתאם.

# data[].attributes.headline
רעות שוכהנדלר

# data[].attributes.subject
רעות שוכהנדלר

# data[].attributes.body
אני בעד המבנה הגילי א'-ח', ט'-יב'.
בתור תלמידה למדתי על פי המבנה שמקובל היום א'-ו',ז'-ט',ט'-יב'. וכמו שאומר הספר כך ראיתי במו עיניי את הקשיים שתלמידים עוברים יחד עם המעברים בין בתי הספר. הייתה נשירה רבה של תלמידים והרבה התמודדויות חברתיות. אני טוענת שהמבנה הישן הוא הרבה יותר עדיף משום שיתקיים רק מעבר אחד, והילד לא יצטרך להתמודד עם התאקלמויות בבתי הספר מעבר להתרכזותו בלימודים.

# data[].attributes.body
אני מאוד הסתקרנתי מהצעת שושני. שושני הציע כי הלימודים יהיו מגיל 4 ועד לגיל 19. מערכת החינוך תהיה מחולקת לארבעה חלקים: קדם יסודי (כיתות א- ד גילאי 4-8), יסודי (8-12), חטיבה תיכונית (12-16), חטיבה על תיכונית (16-19). יתרון אחד בהצעתו הוא שחלוקת המעברים בין החטיבות השונות היא טובה, שכן בכל גיל הילדים מאוד דומים מבחינת האנרגיה וההתנהגות. לכן יתכן שתכנית זו יכולה להפוך את בית הספר למקום שנחמד מאוד להיות בו מבחינת התלמידים. יתרון שני הוא סיום בחינות הבגרות בגיל 16.דבר זה מאפשר עיסוק ולימוד בתכני העשרה מורחבים בגיל בו הראש מתפתח מאוד, וישנה אפשרות להעמיק בנושאים כמו פילוסופיה, מוסר ועוד. יתרון שלישי הוא שהתלמידים יסיימו את דרכם במערכת החינוך בגיל קצת יותר מבוגר- ולכן יהיו יותר בוגרים להתחיל את חייהם. החיסרון בהצעתו היא כמות המעברים הגדולה שעל התלמידים לקיים במהלך הימצאותם במערכת החינוך.