# data[].attributes.headline
Історичне минуле нашого народу 

# data[].attributes.subject
Історичне минуле нашого народу 

# data[].attributes.body
Виконати в зошиті або на ції дошці.
Літописні оповіді

1.   Як називаються розташовані в часовій послідовності коротенькі замітки й докладні оповідання про історичні події?

2.   Чому літописи одночасно є як історичними  документами, так і художніми творами?

3.  Як називається найдавніший літопис?

4.   Хто є автором цього літопису?

5.   Ким був Нестор літописець?

6.  Про які часи мова йде в літописі “Повість минулих літ”?

7.   Яка головна думка “Повісті минулих літ”?

8.   Кого засновниками Києва називає літопис?

9.   На честь кого місто Київ дістало свою назву?

10.    Чому Кий не міг бути перевізником?

11. З чого видно, що слов'янські племена вже мали перші зародки державності?

12.  У яке місто, за переказом, ходив Кий?

# data[].attributes.attachment_link.title
Презентация1

# data[].attributes.headline
Онлайн опитування (9

# data[].attributes.body
Онлайн опитування (9 клас)

# data[].attributes.headline
ЯКІВ ПАУЧЕНКО
Єлиаветградський архітектор 

# data[].attributes.subject
ЯКІВ ПАУЧЕНКО
Єлиаветградський архітектор 

# data[].attributes.body
Історичне минуле нашого народу

Зміст

Олександр Олесь (1878- 1944)

Портфоліо поета

Справжнє ім’я - Олександр Іванович Кандиба

Місце народження: містечко Білопілля на Сумщині, 5 грудня 1878 року

Батьки. По батьківській лінії його рід походив із чумаків, по материнській — із кріпаків.

Навчання: початкова школа, двокласне училище, хліборобська школа,  вільний слухач агрономічного відділення Київського політехнічного інституту, Харківський ветеринарний інститут.

Важлива подія - поїздка на відкриття пам'ятника І. П. Котляревському в Полтаві. знайомство з Борисом Грінченком, Михайлом Коцюбинським, Лесею Українкою.

Сім’я: дружина Віра Свадковська, син Олега Ольжича (поет)

Еміграція: Будапешт, Відень, Берлін, Прага

Смерть. Прага, 22 липня 1944 року

Основні твори: збірки віршів «З журбою радість обнялась», «Будь мечем моїм!..», «Книжка третя»; поетичний цикл  «Княжа Україна», драматичний твір на тему народної казки «Микита Кожум’яка», драма «Земля обітована»

О. Олесь «Княжа Україна». Анкета

Жанр. Поетичний цикл (43 вірша)

Тема: розповідь про історичне минуле нашого народу, вірування наших пращурів, утворення Києва та Київської Русі, княже правління, війни та військові походи.

Ідея: уславлення пращурів-героїв, їхнього патріотизму та відданості рідній землі.

Висновок. Поетичний цикл О. Олеся «Княжа Україна» навчає вивчати та знати історію своєї держави, пишатися розумними правителями, прагнути бути освіченими

«Заспів» є першим віршем збірки, з нього стає зрозумілим, про що буде йти мова в цілому творі. У ньому розповідається про язичницькі вірування наших пращурів, згадуються Дажбог, Стрибог, Перун, духи, водяники, мавки, лісовик, русалки та описується їхня діяльність на землі та на небі.

«Україна в старовину» описує природу нашої країни у стародавні часи, зображує рослини (граби, вільхи, явори, сосни, дуби) та тварин (вепри, тури, олені, вовки, кабани, ведмеді, лосі, рисі, зубри, борсуки), які зустрічались на нашій території у ті далекі часи. Також цей уривок дає уявлення про заняття первісних українців.

«Похід на Царгород» інформує нас про похід Олега на Царгород, який він хотів прилучити до України. Греки вже чекали на нього та перекрили водний шлях до міста. Тоді Олег приробив своїм кораблям колеса і поїхав штурмувати місто сушею. Греки перелякались та прислали до нього послів. Олег на правах переможця виторговував у царя право на вільну торгівлю для своїх купців у Царгороді та на знак своєї перемоги прибив на воротах міста свій щит.

«Ярослав Мудрий»: 1. Вигнання Святополка. 2. Другий Царгород. 3. Захист князівства. 4. Заповіт Ярослава Мудрого.

Ідея вірша: уславлення будівничої, миротворчої діяльності князя Ярослава Мудрого, заклик до нащадків жити в мирі та злагоді, заклик до сучасників наслідувати приклад наших мудрих предків.

О. Олесь «Микита Кожум’яка». Анкета

1. Джерела. Кирило Кожум’яка — богатир-змієборець у героїко-фантастичних казках. Жив він, за переказами, у Києві над Дніпром. Казка «Микита Кожум’яка» відома з часів Київської Русі. Вона згадується в «Повісті минулих літ» під 6501 (993) роком. Кирило Кожум'яка — символічне втілення богатирської сили слов'ян.

2. Жанр. Драма-казка

3. Композиція. 4 картини.

Дія 1-картини відбувається в палаті Князя,

дія 2-ої картини – у світлиці,

дія 3-ої – у дворі Кожум’яки,

дія 4-ої – на майдані за містом.

4. Тема. Боротьба народних богатирів із ворогами, зажерливим Змієм).

5. Ідея. Уславлення народного героя-богатиря.

6. Характеристика героїв

Князь і Князівна: люблячі батьки; Князь більш рішучий, упевнений, активно намагається протидіяти лиху; Княгиня більш печальна, розгублена, зневірена.

Дівчина: Мужня, самовіддана, здатна навіть до самопожертви заради порятунку Князівни.

Воєводи: одні за те, щоб скоритися, зневірені; інші пропонують боротися, шукати вихід.

Микита Кожум’яка: сильний, мужній сміливий, безкорисливий, вередливий, добрий.

7. Казкові елементи

- Казкові персонажі: богатир, який наділений надзвичайною силою; Змій.

- Побудова.

Зачин: тривога князя та князівни за життя своєї доньки, рада з воєводами.

Основна частина: боротьба Микити Кожум'яки зі Змієм.

Кінцівка: перемога Микити над силами зла, прославлення Кожум'яки.

- Трикратні повтори

- Добро перемагає зло.

О. Олесь «Микита Кожум’яка». Короткий зміст

У палатах князя Дівчина розмовляє з Княгинею, говорить, що її хвилює стан Князя — він сумний, наче знову йде в наступ орда. Княгиня теж у відчаї, адже треба Змієві на згубу віддати єдину дочку. Дівчина висловлює надію, що може, хтось знайдеться сміливий і звільнить країну від злого Змія.

Хай Змій віки уже лютує, — Всьому на світі край свій є...

Княгиня не вірить у порятунок, а Дівчина питає, чому весь народ не підніметься:

Нехай страшні народні муки, — А ще страшніш народний гнів.

І готова сама до самопожертви, якби це допомогло. Від Змія приходить Посланець і говорить, що через три дні Князь мусить віддати Дочку.

Князь скликає воєвод на нараду.

Князівна заспокоює батьків, говорячи:

Хай я згину в пащі Змія, Та в мені живе надія, Що загине й він колись.

На нараді Князь запитує у Воєвод, що робити, закликає дати відсіч:

За яку, скажіть, провину  Мусим ми платить данину?!

За що кров з нас смокче Змій?  Воєводи, на двобій!

Що черга Дочці, — байдуже,  Хай моя Княгиня туже,

Все дарма... Але неволі  Мусим крикнути: «Доволі!»,

Досить вам зубів і лап!  Хто не бореться, той раб!

Деякі Воєводи сумніваються, що можна щось зробити, дехто закликає до боротьби.

Раптом на нараду приходить Дід і говорить, що його син Микита Кожум'яка може подолати Змія. Але він такий примхливий, що треба послати до нього дванадцять посланців — дідів, потім молодих хлопців. Якщо не послухає — послати малих дітей.

Микита відповів людям, що він піде боротися зі Змієм і не хоче ніяких нагород.

Дівчинка говорить: Низько б'є чолом Микиті... Ще не вмерла правда в світі, Вогник віри не погас...

Раптом Гонець повідомляє, що Змій прилетів раніше й викрав Князівну з палат.

Микита Кожум'яка виходить змагатися зі Змієм. Усі люди спостерігають за боєм. Змій упав, спіткнувся Микита, потім велетень узяв Змія і вдарив об землю.

Люди радісно закричали «Слава! Слава!» Микита на руках виносить із палацу врятовану Князівну.

Висновок: П'єса-казка О.Олеся «Микита Кожум'яка» нагадує народну казку «Кирило Кожум'яка», але більш напружена, драматична. Образи твору індивідуалізовані: Дівчина-служниця так віддана Князівні, що заради її порятунку готова на все; Князівна змирилася зі своєю долею і лише вірить, що колись усе це закінчиться. Князь налаштований на рішучу боротьбу й жалкує, що сміливець знайшовся не в палатах, а серед простого народу. Микита Кожум'яка — сильний, сміливий, безкорисливий, але дуже проханий. Його перемога над Змієм уособлює перемогу народу над усяким Злом узагалі.

Джерела

Авраменко О. М. Українська література: підруч. для 5кл. загальноосвітн. навч. закл. — К.: Грамота, 2013. — С. 156-165

Авраменко О.М., Дмитренко Г.К. Українська література: книжка для вчителя. — К.: Грамота, 2013. — 127-162