# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Карпенко-Карий "Мартин Боруля"

# data[].attributes.headline
Усі уроки української літератури 10 клас І семестр Профіль — українська філологія - 2018Тяглість драматургічної традиції в Україні. Шкільна драма XVIII ст. Інтермедії. Вертепна драма. Драматургія І половини ХІХ століття. Народна драма І. Котляревського. Новаторський характер української драматургії другої половини XIX ст. Соціально-побутові та історичні драми й комедії М. Кропивницького, М. Старицького, І. Карпенка-Карого, Панаса Мирного та ін. родина Тобілевичів і український театр. Зв'язок театру з музикою, сценічними декораціями, одягом тощо

# data[].attributes.subject
Усі уроки української літератури 10 клас І семестр Профіль — українська філологія - 2018Тяглість драматургічної традиції в Україні. Шкільна драма XVIII ст. Інтермедії. Вертепна драма. Драматургія І половини ХІХ століття. Народна драма І. Котляревського. Новаторський характер української драматургії другої половини XIX ст. Соціально-побутові та історичні драми й комедії М. Кропивницького, М. Старицького, І. Карпенка-Карого, Панаса Мирного та ін. родина Тобілевичів і український театр. Зв'язок театру з музикою, сценічними декораціями, одягом тощо

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Українська література

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Усі уроки української літератури 10 клас І семестр Профіль - українська філологія - 2018

Мета: подати в систематизованому вигляді інформацію про розвиток в Україні драматичного мистецтва, визначити новаторство драматургів, внесок родини Тобілевичів у розвиток української драматургії, показати зв'язок театру з музикою, сценічними декораціями, одягом тощо; розвивати вміння знаходити і систематизувати, узагальнювати інформацію; виховувати почуття гордості за досягнення української культури. Теорія літератури: драматичний твір (повторення).

Обладнання: таблиці, створены учнями, портрети Феофана Прокоповича, М. Кропивницького, М. Старицького, І. Карпенка-Карого, Панаса Мирного.

Тип уроку: засвоєння нових знань.

ПЕРЕБІГ УРОКУ

I. ОРГАНІЗАЦІЙНИЙ МОМЕНТ

II. МОТИВАЦІЯ НАВЧАЛЬНОЇ ДІЯЛЬНОСТІ ШКОЛЯРІВ. ОГОЛОШЕННЯ ТЕМИ Й МЕТИ УРОКУ

Шлях становлення українського національного професійного театру був довгим і тернистим, багатим на великі імена. Сьогодні можна впевнено казати, що це було унікальне явище не тільки в історії культури України, адже діяльність багатьох українських театральних діячів була визнана світом. Про це на нашому уроці.

ІІІ. АКТУАЛІЗАЦІЯ ОПОРНИХ ЗНАНЬ
1. Тематичний словниковий диктант "Драматичний твір".
Комедія, трагедія, драма, монолог, діалог, ремарка, репліка, дія, ява, пролог, епілог, кульмінація, катарсис, зав'язка, розв'язка.

"Уникай повторів". П'єса, драматичний твір, шедевр драматургії, зразок сценічного мистецтва.

IV. СПРИЙНЯТТЯ ТА ЗАСВОЄННЯ НАВЧАЛЬНОГО МАТЕРІАЛУ
1. Слово вчителя
Наше завдання - познайомитися з подіями, пов'язаними з зародженням та розвитком українського театру, з акторами, режисерами та авторами п'єс професійного театру, які вписали в історію театрального мистецтва України "золоту". сторінку та перетворили театр, як сказав І. Франко, на "школу життя".
2. Презентація учнями узагальненого у вигляді таблиць матеріалу з теми уроку І група. Шкільна драма XVIII ст. Інтермедії. Вертепна драма
Історичні умови, у яких існує драма:

✵ Підґрунтя - античне мистецтво

✵ Значний вплив релігії

✵ Розвиток традицій, закладених скоморохами

✵ Вплив обрядових дійств

✵ Велика роль у зародженні української драматургії освітніх закладів ( Києво-Могилянська академія)
Різновид театрального дійства

Шкільна драма ХVII-ХVIII ст.

Інтермедія ХVII-ХVIII ст.

Вертепна драма ХVІІ ст.

Визначення

Шкільна драма - жанр латиномовної релігійної драматургії, що виник на межі XV-XVI ст. в країнах Західної Європи. Походження шкільної драми пов'язане зі статутом церковних і світських навчальних закладів, у яких сценічні вистави були обов'язковими для засвоєння латини.

В Україні шкільна драма поширилася через Польщу в XVII- XVIII ст.

Інтермедія (від латин. inter - між, medius - те, що міститься посередині) - невелика за обсягом комічна сценка або п'єса, яку виконували між актами основного драматичного дійства, що мала за мету дати відпочинок і розвагу глядачеві, стомленому серйозною дією, яку розігрувала в основній п'єсі. Одноактна п'єса комедійного характеру, була також частиною вертепної драми

Вертеп - це старовинний пересувний ляльковий театр, який ставив релігійні й світські п'єси. Вертепна драма - різновид лялькового театру, який створювався для розваги і повчання публіки

Характерні риси

Була віршованим діалогом.

Сюжет з античної літератури або з Біблії, легенди про святих, мучеників, подвиги царів і полководців. Текст переважно віршований, розмір найчастіше - 13-складник

Сюжетно не були пов'язані із твором, у перервах якого їх розігрували.

Сюжет: мотиви й сюжети усної народної творчості, популярні книжні анекдоти, які відображали життя та побут українського народу

Сюжети як релігійні, так і світські. Текст - прозовий або написаний нерівноскладовою прозою. Виставу могли супроводжувати хоровий спів, музичні номери, дуети

Автори та виконавці творів

Автори - зазвичай викладачі поетики, виконавці - їхні учні. Найвідоміша шкільна драма XVII ст. - перша історична п'єса в українській літературі "Володимир". Феофана Прокоповича, присвячена гетьманові I. Мазепі. О. Кониський "Воскресіння мертвих". невідомий автор - "Милість Божа".

Авторами й виконавцями інтермедій були здебільшого учні тодішніх шкіл, зокрема студенти Києво-Могилянської академії та мандрівні дяки.

"Кіт у мішку". - одна інтермедій, яку часто виконували

У живому вертепі ролі виконували актори, у ляльковому вертепі - ляльки.

Відомі вертепні тексти: Сокиринський, Славутинський, Бутуринський, Хорольський,

Куп'янський

Феофан Прокопович - український і російський церковний діяч, учений, педагог, драматург, поет, перекладач, ректор Києво-Могилянської академії. В академії він викладав поетику, риторику, філософію, фізику, арифметику й геометрію. Феофан Прокопович віршував латинською, польською, російською і книжною українською мовами.

Мандрівні дяки - бідні студенти Києво-Могилянської академії (або учні духовних шкіл), які під час різдвяних і великодніх канікул мандрували селами й містами України, щоб заробити на прожиття. Вони створювали й вертепи і під час різдвяних свят показували вистави з колядками.
ІІ група. Драматургія І половини ХІХ століття. Народна драма І. Котляревського
Історичні умови, в яких існує драма. І половина ХІХ ст. - період боротьби за створення самобутньої національної культури, за утвердження національного стилю і мови, за вироблення нових художніх форм.

Характерна ознака драматургії. І половини ХІХ століття - звернення до зображення життя, побуту, моралі, інтересів селянина - найбільш численної тоді верстви трудящих, зображення картин реальної дійсності, образів живих людей; представників народу як позитивних персонажів літератури.
Народна драма І. Котляревського "Наталка Полтавка".

"Опера малоросійська". (І. Котляревський), має ознаки драми, комедії, п'єси, опери

Сюжет лінійний, відцентровий, концентричний.

Важливу роль відіграють авторські ремарки (пояснення щодо місця і часу дії, обстановки, вигляду персонажів, одягу, міміки, жестів тощо.)

Наявність пісень-самохарактеристик героя. Використано прийом - любовний трикутник

Головна героїня - перший образ жінки-селянки в українській літературі, втілення найкращих народних рис. Образ Петра символізує глибоку народність українців, працелюбство, доброту і порядність.

Образ Миколи втілює в собі такі народні риси, як життєстійкість, дотепність і веселість. Терпилиха уособлює жіночі риси: наполегливість, тверду волю, лукавство і риси гарної матері.

Борис Тетраковський наділений як позитивними, так і негативними рисами, Макогоненко - негативними

Перша українська драма високої моральної спрямованості, яка ставить як загальнолюдські, так і національні питання. Написана для народного глядача.

П'єса художньо правдиво змальовує народне життя і несе в собі гуманізм і народність

Новаторство Котляревського. Першим і світовій драматургії змалював селянське життя, вивів позитивні образи з народу, заклав основи для розвитку соціально-побутової драми. Його творчість сприяла переходу від традиційної книжної тематики до конкретно-історичного змалювання світу і народу, творенню на основі народної мови оригінальної художньої образності, сприяла урізноманітненню тематики
Довідка. Сюжет
Лінійний - дії розвиваються у хронологічній послідовності. Наявні експозиція, зав'язка, розвиток дії, кульмінація, розв'язка.

Відцентровий - всі події розвиваються довкола головної героїні або героя.

Концентричний - події розвиваються у причиново-наслідкових зв'язках.
ІІІ група. Новаторський характер української драматургії другої половини XIX ст.
Соціально-побутові та історичні драми й комедії М. Кропивницького, М. Старицького, І. Карпенка-Карого, Панаса Мирного та ін.
Театр корифеїв

Театр корифеїв - перший професійний український театр

Час і місце заснування

1882 р., місто Єлисаветград

Акторський склад

Марко Кропивницький, Микола Садовський, Іван Карпенко-Карий, Марія Заньковецька, Панас Саксаганський

Новаторський характер театру корифеїв

Синкретичність стилю, український народний репертуар, вистави йшли українською мовою

Репертуар театру корифеїв

Українські п'єси: "Наталка Полтавка". І. Котляревського, "Назар Стодоля". Т. Шевченка, "Дай серцю волю, заведе в неволю". М. Кропивницького, "черноморці". М. Старицького, "Москаль-чарівник". І. Котляревського, "Сватання на Гончарівці". "Шельменко-денщик". Г. Квітки-Основ'яненка. Історичні п'єси із героїчного минулого українського народу, більшість з яких належали перу М. Старицького, М. Кропивницього, І. Карпенка-Карого, Панаса Мирного, Б. Грінченка.

М. Кропивницький - творець романтично-побутового театру в Україні. Його драматургія пов'язана з фольклором і кращими зразками української класичної літератури. ("Доки сонце зійде, роса очі виїсть". "Глитай, або ж павук". "Дай серцю волю, заведе в неволю". "Олеся". "Замулені джерела". "По ревізії". "Скрутна доба". М. Старицький - автор історичних драм, соціальних драм, популярних водевілів, які відбивали соціальні зміни та економічні зрушення в українському селі та містах.

І. Карпенко-Карий написав 18 оригінальних п'єс: "Безталанна". "Наймичка". "Мартин Боруля". "Сто тисяч". "Хазяїн". "Сава Чалий". та інші

Зразок виконання індивідуального завдання
РОДИНА ТОБІЛЕВИЧІВ І УКРАЇНСЬКИЙ ТЕАТР

Історія роду Тобілевичів починається, коли управитель південних степних поміщицьких маєтків Карпо Адамович Тобілевич закохався в Євдокію, покоївку поміщиці Злотькійської.

Євдокія Зіновіївна, родом з містечка Саксагань на Катеринославщині, належала до козацького роду Садовських. Рід збіднів, потрапив у кріпацтво, Карпо Тобілевич викупив дівчину з неволі і одружився з нею.

У селі Арсенівна Єлисаветградського повіту (нині Кіровоградщина) у 1840 році з'явився на світ їхній первісток Іван. Родина швидко зростала. Вже в селі Костуватім колишньої Херсонської губернії (нині Братський р-н Миколаївської області) народилися Михайло, Петро, Марія, Панас.

Велика родина жила в нестатках. Хоч Карпо Адамович і був дворянином, достатньо довго була тяганина з признанням роду Тобілевичів у дворянстві, і пов'язана вона була з помилкою у прізвищі, якої припустилися писарі. Цей феноменальний випадок з годом використав у своїй комедії "Мартин Боруля". Іван Карпович Тобілевич.

Родина була дружною, діти веселими і талановитими. Згодом вони стануть славнозвісними Іваном Карпенком-Карим, Миколою Садовським, Марією Садовською-Барілотті, Панасом Саксаганським - корифеями українського театру.

Тобілевичі були людьми освіченими, знали багато віршів і пісень на слова Шевченка. Вихованням дітей займалася мати. Вона прекрасно співала народні пісні, майстерно розповідала казки.

У 70-ті роки, коли родина Тобілевичів уже переїхала до Єлисаветграда, в їхньому будинку щосуботи відбувалися "вечірки". всі співали, та найбільше і найкраще - Маруся і Панас.

Кожен з Тобілевичів йшов своїм шляхом по життю, але кожного цей шлях вів до театру. Всі вони з юнацьких років виступали в аматорських гуртках. На професійну сцену Тобілевичі прийшли майже одночасно - 1881-1884 роках.

Родина Тобілевичів стала яскравим сузір'ям корифеїв українського театру.

Тобілевичі театральні режисери й актори: Панас Карпович Тобілевич (Панас Саксаганський), Микола Карпович Тобілевич (Микола Садовський); Марія Карпівна Тобілевич (Марія Садовська - Барілотті). Брати Тобілевичі: Панас Саксаганський, Іван Карпенко-Карий, Микола Садовський.
Зразок виконання індивідуального завдання
ЗВ'ЯЗОК ТЕАТРУ З МУЗИКОЮ, СЦЕНІЧНИМИ ДЕКОРАЦІЯМИ, ОДЯГОМ ТОЩО.

Для того щоб підготувати і показати виставу, потрібно попрацювати не лише автору п'єси і акторам. Колектив театру складається з багатьох працівників - представників різних професій. Кожний з них виконує певну частину роботи. Драматург створює п'єсу, художник - декорації і костюми, композитор - музику, актори сценічні образи, режисер спрямовує і об'єднує роботу творчого колективу. У театрі не тільки багато авторів, але і представників інших мистецтв: поряд з літературою (драматургія) співіснує і живопис, і музика, і танок, і мистецтво створення декорацій, костюмів, працюють майстри освітлення тощо. У спектаклі об'єднується (синтезується) творча робота представників різних мистецтв.

Література, живопис, музика, танок - мистецтва, які можуть існувати і поза театром. Проте, всі вони, беручи участь у роботі театру, виконують завдання, які істотно відрізняються від тих, що здійснюються цими мистецтвами поза театром. У театрі витвори цих мистецтв - п'єса або декорація - не повинні впливати на глядача безпосередньо. У театрі безпосередньо впливають на глядача, вступають з ним у живий зв'язок тільки актори. Актор є посередником між глядачем і всіма учасниками творчої роботи над створенням спектаклю.

Усі мистецтва, які беруть участь у створенні спектаклю, дають матеріал для творчої роботи актора. Усі ці мистецтва (драматургія, музика) повинні давати матеріал, придатний для того, щоб актор міг його використати в своїй творчій роботі, в своїй грі. Матеріал, придатний для такого використання, називається театральним матеріалом.

V. СИСТЕМАТИЗАЦІЯ Й УЗАГАЛЬНЕННЯ ВИВЧЕНОГО
"Мозковий штурм".
Доведіть існування і розвиток драматургічної традиції в Україні.

VІ. ПІДСУМОК УРОКУ
Рефлексія. Інтерактивна вправа "Мікрофон".
✵ Сьогодні я засвоїв (-ла) твердо ...

✵ Додаткових пояснень потребує матеріал про ...

✵ Хочу дізнатися більше про ...

VІІ. ДОМАШНЄ ЗАВДАННЯ

Опрацювати матеріал уроку

Індивідуальні завдання: підготувати повідомлення:

1. Створення професійного театру в Галичині (1864).

2. Перша народна артистка України Марія Заньковецька.

﻿На нашому каналі стартував марафон підготовки до ЗНО з української літератури. В рамках якого ми кожного дня будем викладати відео з новим твором. Підписуйтесь на наш канал та приєднуйтесь до марафону.

# data[].attributes.attachment_link.title
Тяглість драматургічної традиції в Україні. Шкільна драма XVIII ст. Інтермедії. Вертепна драма. Драматургія І половини ХІХ століття. Народна драма І. Котляревського. Новаторський характер української драматургії другої половини XIX ст. Соціально-побутові та історичні драми й комедії М. Кропивницького, М. Старицького, І. Карпенка-Карого, Панаса Мирного та ін. родина Тобілевичів і український театр. Зв'язок театру з музикою, сценічними декораціями, одягом тощо

# data[].attributes.attachment_link.description
Усі уроки української літератури 10 клас І семестр Профіль - українська філологія - 2018 - містить конспекти всіх уроків української літератури профільного рівня (профіль - українська філологія) для І семестру 10 класу - Серед них уроки текстуального вивчення творів, позакласного читання, розвитку зв'язного мовлення, літератури рідного краю, тематичного оцінювання.

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Карпенко Карий Хазяїн 1979

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Уроки истории Питона Каа

# data[].attributes.attachment_link.title
Українське театральне та музичне мистецтво в др. пол. ХІХ ст. (укр.) Історія України нового часу

# data[].attributes.headline
НАВЧАЛЬНІ ТЕСТИ 

# data[].attributes.subject
НАВЧАЛЬНІ ТЕСТИ 

# data[].attributes.body
(підготовка до контрольної роботи)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Навчальний тест

А комедія; Б трагедія;

В драма; Г трагікомедія.

2. Розкрити поняття "корифеї". Назвати корифеїв українського театру II пол. XIX ст.

3. У чому комізм головного персонажа і тих ситуацій, у які він потрапляє?

( І . Карпенко-Карий "Мартин Боруля ")

4. Першу професійну українську театральну трупу створив восени

1882 року в Єлисаветграді:

А Кропивницький; Б Старицький;

В Саксаганський; Г Тобілевич.

5. Назвіть першу друковану п'єсу І. Карпенка-Карого.

А "Бурлачка"; Б "Мартин Боруля";

В "Сто тисяч"; Г "Суєта".

Контрольні тести

Варіант 1

А) Тарковський;

Б) Садовський;

В) Саксаганський;

Г) Тобілевич.

2. Укажіть, про що говорить Герасим Калитка у наведеному фрагменті.

"Я кращого слова від роду не чув, як пташка защебетала перший раз весною, так радісно зробилось на серці від цього слова. Скажіть ще раз це слово, скажіть, куме!"

А) про землю;

Б) про те, що фальшиві гроші годяться;

В) про одруження сина Романа;

Г) про прихід весни.

А) 1882 р.;

Б) 1883 р.;

В) 1884 р.;

Г) 1885 р.;

Д) 1886 р.

Корифей - це:

А) професійний актор;

Б) початківець у сфері мистецтва;

В) знавець природи;

Г)самодіяльний актор;

Д) видатний діяч у певній сфері мистецтва.

Герасим Калитка

А) "Ох, земленько, свята 1. Жадібний.

земелько - Божа ти дочечко! 2. Хазяйновитий.

Як радісно тебе згрібати докупи, 3. Виявляє любов о землі.

в одні руки...." 4. Легковірний

Б) "Ну й зроблені, ну й 5. Виявляє любов до

зроблені - прямо настоящі, і не ближнього.

кажи... Як дві каплі води, всі однакові..."

В) "Одріж собі скибку, подавись ти нею, а то однеси назад"

Г) "Худобу ганять в празник гріх. Блажен чоловік, іже скоти

милує".

Варіант 2

А) про сестру;

Б) про дружину;

В) на честь відомої співачки;

Г) про матір.

"Божа ти дочечко! Як радісно загрібати тебе докупи, в одні руки... Приобрітав би тебе без ліку".

А) про придане;

Б) про пшеницю;

В) про худобу;

Г) про землю.

А) М. Кропивницький;

Б) І. Карпенко-Карий;

В) М. Старицький;

Г) М. Садовський;

Д) М. Заньковецька.

До театру "корифеїв" входили:

А) І. Карпенко-Карий, П. Саксаганський, М. Садовський-Барілотті;

Б) М. Кропивницький, Леся Українка, І. Франко;

В) М. Лисенко, Г. Квітка-Основ'яненко, Б. Грінченко;

Г) М. Заньковецька, Панас Мирний, М. Лисенко;

Д) І. Карпенко-Карий, М. Лисенко, М. Старицький.

5. Установіть відповідність між рисою характеру персонажа та наведеним фрагментом.

Параска

А) "Та й я ж цілісінький тиждень

на ногах і роблю не покладаючи рук!" 1. Наполеглива.

Б) "Бий, бодай тобі руки посохли! 2. Працьовита.

І ззамолоду з синяків не 3. Переживає за чоловіка.

виходила, бий і на старість!" 4. Образлива.

В) "Не хочу я нікого за невістку, 5. Жадібна.

опріч Мотрі. Сам казав, що будеш

сватать; діти полюбились,

я до неї привикла, вона до мене..."

Г) "А, Господи, Господи! Бач,

яке нещастя скоїлось; чума моя душа,

що з ним щось недобре діється".

Варіант 3

А) трагедія;

Б) драма;

В) комедія;

Г) трагікомедія.

А) півроку відпрацювати на його землі;

Б) високі щомісячні відсотки;

В) щомісячні відсотки та запродажню волів;

Г) запродажню на ділянку землі.

А) торба;

Б) гаманець;

В) кишеня;

Г) мішок.

А) "Тридцять літ шукає кладів 1. Про Герасима.

і голий став, як бубон, бо все 2. Про Пузиря.

не кладах, кажуть, прокопав". 3. Про Бонавентуру.

Б) "Ах, ти ж погань! Мужва 4. Про Романа.

репана! Давно лизала панам руки, 5. Про Калитку.

за верству шапку скидала, а тепер

розжилася, кумпанію з панами водить і зараз

морду пиндючить перед своїм братом".

В) "Тільки вони не охочі гулять, хіба хто могрича

поставив, а на свої не будуть пить. Від своєї,

кажуть, у грудях пухне".

Г) "Е, куме, мабуть, і в тебе нечисті гроші, і в тебе

Душа вже не своя".

А) діалог;

Б) монолог;

В) репліка;

Г) цитата.

А) Савка, кум Герасима;

Б) Бонавентура;

В) Роман;

Г) Параска, дружина Калитки.

А) Герасиму;

Б) Парасці;

В) Мотрі;

Г) Савці.

А) через сварку з кумом Савкою;

Б) купив фальшиві гроші;

В) втратив коней;

Г) сина Романа забрали у військо.

А) "... як іржа, точить мене ця думка". 1. Епітети.

Б) "Голова тріщить!", " Волосся, чую, 2. Гіпербола.

піднімається на голові..." 3. Порівняння.

В) "Вони рушались, як живі, 4. Метафора.

хитались, тремтіли, 5. Персоніфікація.

осідали в одному місці

і виростали в другому".

Г) "Свята земелька", "нещасний край", "розлогі

простори".

Варіант 4

1. Укажіть, у якому році була створена перша професійна театральна трупа.

А) 1880;

Б) 1882;

В) 1885;

Г) 1890.

2. Укажіть із яким твором перегукується сюжет п'єси "Мартин Боруля".

А) "Наталка Полтавка" І. Котляревського;

Б) "Міщанин-шляхтич" Ж.-Б. Мольєра;

В) "Король Лір" В. Шекспіра;

Г) "Назар Стодоля" Т. Шевченка.
3. Укажіть, хто з персонажів п'єси "Мартин Боруля" колись був фотографом.
А) Степан;

Б) Націєвський;

В) Транделаєв;

Г) Гервасій;

Д) Мартин.
4.Укажіть, яким елементом сюжету п'єси є епізод, коли Боруля палить папери, що дають право на дворянство.
А) зав'язка;

Б) розвиток дії;

В) кульмінація;

Г) розв'язка;

Д) епілог.
5.Установіть відповідність між назвами п'єс І. Карпенка-Карого та її жанровими різновидами.
1) "Безталанна"; А) сатирична комедія;

2) "Хазяїн"; Б) історична трагедія;

3) "Сава Чалий"; В) трагікомедія;

4) "Мартин Боруля". Г) соціально-побутова драма;

Д) соціально-психологічна драма.

6.Укажіть, хто з названих представників театру корифеїв НЕ походив з родини Тобілевичів.
А) Микола Садовський;

Б) Панас Саксаганський;

В) Іван Карпенко-Карий;

Г) Марко Кропивницький.
7.Укажіть, якими були образи, створені українськими драматургами 70-90 рр. XIX ст.
А) класичними;

Б) романтичними;

В) реалістичними;

Г) сентиментальними.
8.Укажіть, що було зображено на гербі Борулі.
А) синє небо і два соколи;

Б) щит, меч і хрест;

В) лев і корона;

Г) поле, хрест, дві гармати;

Д) колосся, поле, птах.
9.Укажіть, яким елементом сюжету п'єси є епізод втечі Націєвського з дому Мартина Борулі.
А) зав'язка;

Б) розвиток дії;

В) кульмінація;

Г) розв'язка;

Д) епілог.
10.Установіть відповідність між прізвищами українських письменників та назвами їх п'єс.
1 І. Карпенко-Карий; А) "Глитай, або ж павук";

2 Т. Шевченко; Б) "За двома зайцями";

3 М. Старицький; В) "Украдене щастя";

4 М. Кропивницький. Г) "Назар Стодоля";

Д) "Сто тисяч".
Варіант 5

А) І. Карпенко-Карий;

Б) М. Старицький;

В) М. Садовський;

Г) М. Кропивницький.

А) поміщник Терещенко;

Б) батько письменника;

В) брати Яхненки;

Г) один із односельців.

А) засудження аморальності дворянства;

Б) змалювання поверховості та обмеженості поміщиків;

В) зображення тяжкого життя українського селянства;

Г) утвердження ідеї відродження національної свідомості;

Д) висміювання підміни етичних цінностей становою приналежністю.

1) Марися; А) вигідно одружитися;

2) Степан; Б) довести шляхетське походження;

3) Мартин; В) мати родинне щастя з коханою

людиною;

4) Транделаев. Г) стати стоначальником, а потім

секретарем;

Д) збагатитися шляхом юридичних

махінацій.

А) колектив розпався на дві різні трупи;

Б) До театру приходить новий режисер;

В) театр вперше виїздить з гастролями за кордон;

Г) трупа показує виставу для царя Олександра ІІІ.

А) Маркович;

Б) Косач;

В) Тобілевич;

Г) Рудченко.

А) утвердження прагнення до любові і добра;

Б) змалювання влади грошей над людиною;

В) засудження вад суспільного життя кінця кінця XIXст.;

Г) розповідь про життя українського селянства;

Д) історія про намагання простої людини стати дворянином.

1) Мартин Боруля; А) "Кофію не знаю, як роблять...

Піди ти зараз до

2) Степан; Сидоровички - вона зна - і повчися у неї. І

3) Транделаєв розпитай гарненько, як його роблять і коли його подають: чи до Борщу, чи на ніч?".

4) Націєвський. Б) "Нарешті: чи виграв, чи програв, а

грошики дай!

Живи - не тужи! Все одно що лікар: чи вилічив, чи залічив - плати!".

В) "Два годи нічого не получав, а оце на третій, по розкладці, два з половиною у місяць назначили".

Г) "Всякому чоловікові назначено, що робить, з чого хліб Їсти і що йому мать! От мені назначено, щоб я без Чобіт був і без кобеняка, - і вкрадено".

Д) "Любить другог... Положим, єжелі только любов з фіналом ... Це для меня мучітєльно будить і позорно даже!.."

# data[].attributes.attachment_link.title
Навчальний тест "Мартин Боруля" І. Карпенка-Карого це: А

# data[].attributes.attachment_link.description
Навчальний тест А комедія; Б трагедія; В драма; Г трагікомедія. 2. Розкрити поняття "корифеї". Назвати корифеїв українського театру II пол. XIX ст. 3. У чому комізм головного персонажа і тих ситуацій, у які він потрапляє? ( І . Карпенко-Карий "Мартин Боруля ") 4.

# data[].attributes.headline
ЧИТАТИ П'ЄСУ СКОРОЧЕНО

# data[].attributes.subject
ЧИТАТИ П'ЄСУ СКОРОЧЕНО

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Іван Карпенко-Карий

Мартин Боруля (СКОРОЧЕНО)

Мартин Боруля, багатий шляхтич, чиншовик (той, хто платить за оренду землі якомусь іншому власникові), просить повіреного Трандалєва прочитати документ, де вказано, що "Дворянскоє депутатскоє собраніє" зачисляє його, Борулю, до дворянського роду і по дає на затвердження до Сенату. Тому треба ще раз подати в суд на Красовського, котрий його, "уродзоного шляхтича", назвав бидлом, а сина - телям. Мартин говорить, що не пожаліє ніяких грошей, щоб посадити Красовського в острог.

Трандалєв радий, що знайшов собі таку безклопітну роботу, яка ще й прибуток гарний дає: він веде справу Борулі проти Красовського, а справу Красовського проти Борулі.

Мартин просить сина Степана, який служить у земському суді, щоб той привіз йому свого знайомого чиновника Націєвського як жениха для дочки Марисі. Від Марисі він вимагає, щоб називала батьків не "тато", "мама", а "папінька", "мамінька" чи "папаша", "мамаша" - по-дворянському, щоб не бралася до важкої роботи, а то руки зіпсує собі, поводилася, як панночка.

Марися й Микола, син іншого багатого шляхтича, Гервасія Гуляницького, кохаючи одне одного, вирішують сказати батькам про весілля. Степан розповідає Миколі, що він працює на службі, як вивчає напам'ять "бумаги", як потім із друзями розважається, п'ючи "трьохпробну" (горілку) й співаючи "крамбамбулі" (романси). Мартин, побачивши Миколу, говорить Степанові, що тепер, коли вони майже дворяни, простий хлопець йому не товариш, у нього інша дорога.

Боруля посилає зі Степаном Омелька, звелівши тому одягтися якнайкраще - в чоботи й добрий кобеняк, запрягти кращих коней, і замовляє привезти самовар, цукор, чаю, кави, щоб було, як у дворян.

До Борулі приходять сватати Марисю батько Миколи і його кум Матвій. Але Мартин відмовляє, говорячи, що його дочці, майже дворянці, простий мужик не пара. Ображені свати йдуть. Боруля посилає свою жінку Палажку до Сидоровички, щоб розпитала у тієї, як роблять "кофій" і коли подають: чи до борщу, чи на ніч. Повідомляє також, що скоро до них приїде чиновник - гідний для Марисі жених. Мати дивується й заперечує, адже дочка любить Миколу, але потім погоджується, думаючи, що Марися буде щаслива за паном.

Приходить Омелько з міста пішки - друзі Степана його напоїли, він заснув, і в нього вкрали чоботи, кобеняк та коней. Мартин гнівається, велить позичити тачанку в сусідів і поїхати за женихом, й домашні щоб готувалися до свята - заручин.

Марися зустрічається з Миколою, і той повідомляє, що її батько їм відмовив, бо не дворяни. Тепер Миколі кажуть, щоб сватав дочку Котовича. Марися в розпачі, але обіцяє любити хлопця і щось придумати для їхнього порятунку. Вона розмовляє з матір'ю і говорить, що не треба їй ніякого дворянства та ніяких інших женихів, окрім Миколи, просить заступитися перед батьком. Але Палажка відмовок , що то марно, тільки посваряться.

Мартин забороняє дочці прати білизну, приносить від хрещеної матері кросна, щоб та вчилася вишивати, як благородна панночка.

Приїжджає Націєвський з гітарою. Марися гостро з ним розмовляє, говорить, що вона не панночка, що любить іншого. Націєвський говорить, що всі баришні від нього "тають", розтане і вона, як пізнає ближче, адже він так гарно співає. Тим більше, що вже домовилися і батьком про багатий посаг (придане).

На самоті Націєвський починає сумніватися, чи не підсовують йому нечесну наречену, яка чекає дитину від іншого. Підслуховує розмову Мартина з Палажкою, які сперечаються, кого візьмуть у куми, як народиться дитина, думає, що його здогади щодо нареченої підтвердилися, й крадькома тікає із заручин.

Розгніваний Боруля бере коня, наздоганяє чиновного жениха її відлупцьовує його за свій сором.

Приїжджає Степан з речами й говорить, що земський суд скасовано і їх усіх звільнено. Марися розповідає братові, що після того випадку з Націєвським й після того, як надійшов папір від Красовського, щоб вибиралися з його землі, батько зовсім занедужав. Вирішують покликати давнього товариша Гервасія, щоб поговорив із Мартином.

Боруля ледь виходить у світлицю. Всі його вмовляють покинути думки про дворянство. Тим більше, що із Сенату надійшла відмова, бо в одному з документів написано не "Боруля", а "Беруля".

Мартин просить принести папку з паперами і палить їх у печі, плачучи та приказуючи, що тисяча рублів згоріла, половина хазяйства пропала, а він усе-таки залишився бидлом.

Гервасій просить поблагословити дітей - Миколу й Марисю до шлюбу. Хай добре вчать своїх дітей, то й стануть ті дворянами.

Критика, коментарі до твору, пояснення (стисло)

Трагікомедія І. Карпенка-Карого "Мартин Боруля" уже більше ніж сто років не сходить зі сцени. Секрет її довголіття не лише в неперевершених комічних епізодах, а в тому, що драматург порушив одну з вічних людських проблем - підміну особистіших етичних цінностей (чесність, порядність, працьовитість, кохання) становою приналежністю (повагою за чином). Від свого прагнення стати "за паперами" дворянином постраждав і сам Боруля, і його сім'я. Марисю ледь не від дали заміж за бідного гульвісу, але чиновника, дворянина Націєвського Степан займався чужою йому справою, їх мало не вигнали з орендованої землі. І сам малограмотний Мартин, і його рідні не розуміють суті вищого класу, і у своєму намаганні формально дорівнятися до них смішні. Кожен має займатися тою справою, до якої він має нахили та здібності.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
мартин боруля

# data[].attributes.attachment_link.title
Мартин Боруля (СКОРОЧЕНО) - Іван Карпенко-Карий

# data[].attributes.attachment_link.description
Іван Карпенко-Карий Мартин Боруля (СКОРОЧЕНО) Мартин Боруля, багатий шляхтич, чиншовик (той, хто платить за оренду землі якомусь іншому власникові), просить повіреного Трандалєва прочитати документ, де вказано, що "Дворянскоє депутатскоє собраніє" зачисляє його, Борулю, до дворянського роду і по дає на затвердження до Сенату.

# data[].attributes.headline
Аналіз твору

 

Івана Карпенко-Карого  "Мартин Боруля"

# data[].attributes.subject
Аналіз твору

 

Івана Карпенко-Карого  "Мартин Боруля"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Аналіз твору

Івана Карпенко-Карого "Мартин Боруля"

Літературний рід: драма.

Жанр: трагікомедія.

Тема: дворянство як міф про краще життя.

Головні ідеї: викриття бюрократизму й судової системи, заснованої на хабарництві; засудження підміни особистісних цінностей становою належністю.

Дійові особи: заможний хлібороб Мартин Боруля, його дружина Па-лажка, син Степан, дочка Марися; багатий шляхтич Гервасій Гуляниць-кий, його син Микола; реєстратор з ратуші Націєвський; повірений Трандалєв Омелько й Трохим - наймити Борулі.

Сюжет

Мартин Боруля збирається подати позов до суду на Кра-совського, який Мартина назвав "бидлом", цю справу від доручає повіреному Трандалєву, що одночасно працює і на Красовського, тобто на двох фронтах заробляє гроші - також Боруля домагається документально підтвердити втрачене дворянство (у відновленні дворянства полягає основний конфлікт твору) - Мартин просить сина Степана, щоб він привіз із міста чиновника Націєвського, щоб видати за нього свою доньку Марисю - багатий шляхтич Гервасій Гуляницький приходить до Борулі, щоб засватати Марисю для його сина Миколи (Марися й Микола вже давно закохані) - Боруля відмовляє, оскільки його дочка без п'яти хвилин дворянка не може одружитися з мужицьким сином - з міста приїхав Націєвський з гітарою, Марися пояснила, що не любить його, сказала, що в неї вже є коханий, проте Націєвський каже, що жінки від нього "тануть" і батько дає за неї великий посаг - на самоті Націєвський починає сумніватися, чи не підсунуть йому наречену, яка чекає дитину, а, підслухавши розмову Марисі з матір'ю про вибір майбутніх кумів, остаточно вирішує тікати із заручин - розлючений Боруля бере коня і, наздогнавши Націєвського, лупцює його - земський суд, де працював канцеляристом Степан, скасовано, тому хлопець повертається додому безробітний, батькові про це боїться сказати - після випадку з Націєвським і листа від Красовського про те, що Боруля має виселитися з орендованої землі, Мартин занедужав - Марися й Степан звернулися до Гервасія по допомогу - Мартин ледь вийшов до світлиці, його всі почали вмовляти покинути добиватися дворянства, адже із Сенату надійшла відмова (в одному з документів написано не "Боруля", а "Беруля") - Мартин палить папку з паперами - Гервасій просить благословити Миколу й Марисю до шлюбу, Боруля їх благословляє.

Про твір

Цим твором І. Карпенко-Карий сатирично викриває тогочасні суспільні порядки - бюрократизм, судову систему, засновану на хабарництві. В основі сюжету - справжній факт: багаторічне клопотання батька драматурга Карпа Адамовича з метою документально відновити втрачене предками дворянство. Цікаві міркування про свого героя висловив уже на схилі літ сам автор: "Згадую Борулю, хоч люди сміються з нього, бо їм здається, що вони не такі чудаки, як Боруля, а коли гарненько придивитися, то й сміятись нічого: хто б не хотів вивести своїх дітей на дворянську лінію, щоб вони не черствий кусок хліба мали?!"

На відміну від Пузиря ("Хазяїн"), Калитки ("Сто тисяч") Мартин Боруля не труситься за кожну копійку, не знущається з бідніших за себе, але він, як і мольєрівський Журден, у своєму прагненні офіційно стати дворянином, по суті, утрачає здоровий глузд.

Яка ж мотивація такої поведінки Борулі? Вона на поверхні, її Мартин не приховує: захист людської гідності як своєї, так і своїх дітей, прагнення оберегти їх від тяжкої ("чорної") селянської праці, від "давньої залежності і бідності". Боруля марить тим, щоб хоч онуки його "були дворяне, не хлопи, що не всякий на них крикне: бидло! теля!" І сам він затято відстоює свою гідність: намагається будь-що домогтися покарання для свого кривдника дворянина Красовського.

Сповнені іронії, а іноді й сарказму сцени, у яких Боруля силиться завести у своєму домі "дворянські порядки". Комізм тут досягається через разючу невідповідність між давно усталеним способом життя селянина-хлібороба й омріяною панською шляхетністю. Усі починання Борулі, спрямовані на досягнення примарного щастя, завершуються поразкою. Інакше й бути не могло, адже для Борулі дворянство - це те, чим можна зовні прикрити своє мужицьке походження, йому не доступні поняття "духовність", "культура", "освіченість", "шляхетність", "етика".

Дочка Борулі Марися - найбільш стійка до змін, бо має міцну моральну основу, вона намагається зберегти своє щастя, їй панське життя, яким марить батько, ні до чого. Справді, Мартин Боруля виховував своїх дітей у дусі здорової народної моралі, про що свідчать Марисині слова: "Перше батько казали, що всякий чоловік на світі живе затим, щоб робить, і що тільки той має право їсти, хто їжу заробляє".

Повною протилежністю Марисі виступає її брат Степан: він прагне добутися чиновницької посади не стільки шляхом якихось інтелектуальних зусиль, роботою над собою, щоденною старанною працею, скільки обманом, хитрістю, - себто так, як у чиновницькому колі було заведено.

Сумною тональністю забарвлена картина, у якій батько радить синові порвати з другом дитинства Миколою, бо він тепер, як Борулі здається, уже нерівня їхньому роду. Яскравий сатиричний персонаж - повірений Трандалєв. Його спеціалізація - махінації з документами, він уособлює в собі бюрократичне суспільство, морально звиродніле й охоплене корупцією. Один з найколоритніших образів п'єси - Омель-ко. За його простакуватістю ховається глибока народна мудрість, мрійливість, гумористично-філософське ставлення до мирської "суєти" і водночас життєвий практицизм. Мартин і Омелько представляють два абсолютно протилежні світи: перший - дисгармонійний світ сучасної індустріальної цивілізації (на стадії його становлення) з хворобливими амбіціями, пристосуванством, нещирістю, пихатістю, хибними цінностями, метушливістю, трагікомічними стресами тощо; другий - гармонійний світ традиційної української сільської цивілізації з простим, природним устроєм життя, сердечністю, пошаною до традицій, до праці, з веселою й ліричною вдачею.

У кінці твору перед глядачем розкриваються позитивні риси Мартина, він ніби народжується заново на світ, бо нарешті може природно себе поводити, тобто бути собою: "Чую, як мені легше робиться, наче нова душа сюди ввійшла, а стара, дворянська, - попелом стала".

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
мартин боруля

# data[].attributes.attachment_link.title
Мартин Боруля (АНАЛІЗ) - Іван Карпенко-Карий

# data[].attributes.attachment_link.description
Аналіз твору Івана Карпенко-Карого "Мартин Боруля" Літературний рід: драма. Жанр: трагікомедія. Тема: дворянство як міф про краще життя. Головні ідеї: викриття бюрократизму й судової системи, заснованої на хабарництві; засудження підміни особистісних цінностей становою належністю. Дійові особи: заможний хлібороб Мартин Боруля, його дружина Па-лажка, син Степан, дочка Марися; багатий шляхтич Гервасій Гуляниць-кий, його син Микола; реєстратор з ратуші Націєвський; повірений Трандалєв Омелько й Трохим - наймити Борулі.

# data[].attributes.headline
ХРОНОЛОГІЧНА ТАБЛИЦЯ

# data[].attributes.subject
ХРОНОЛОГІЧНА ТАБЛИЦЯ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Справжнє ім'я - Іван Карпович Тобілевич (псевдонім "Карпенко-Карий" поєднує в собі ім'я батька та улюбленого літературного персонажа Гната Карого - героя п'єсиТ.Шевченка "Назар Стодоля").

Народився в родині зубожілого дрібного шляхтича, управителя поміщицького маєтку.

Навчався в Бобринецькому повітовому училищі, з 1859 р. працював писарчуком станового пристава в містечку Мала Виска, пізніше - канцеляристом міської управи.

1864 - на службі в повітовому суді.

1865 - переїхав до Єлисаветграда , де працював столоначальником повітового поліцейського управління, брав участь у аматорських виставах О.Тарковського , публікував літературно-критичні статті, став членом нелегального народовольського гуртка Опанаса Михалевича.

1870 - одружився з Надією Карлівною Тарковською, тіткою єлисаветградського поета й журналіста Арсенія Тарковського (її внучатий племінник - відомий російський кінорежисер Андрій Тарковський). Як посаг отримав родинний хутір Тарковських. Надія Карлівна народила йому 7 дітей.

1881 - втратив дружину Надію, наступного року померла дочка Галина.

1883 - в альманасі "Рада" надрукував оповідання "Новобранець", підписане псевдонімом Гнат Карий. За неблагонадійність був звільнений із посади секретаря поліції. Вступив до театральної трупи М.Старицького.

1883 - одружився з Софією Дітковською, хористкою трупи М.Старицького.

1884 - заарештований і засланий до Новочеркаська. Працював ковалем, пізніше відкрив палітурну майстерню. У засланні написав свою першу драму "Чабан" ("Бурлака"), а також п'єси "Бондарівна", "Розумний і дурень", "Наймичка", "Безталанна".

1886-1887 - опублікував п'єси "Бондарівна", "Розумний і дурень", "Наймичка", "Безталанна", "Мартин Боруля".
1886 - у Херсоні вийшов перший "Збірник драматичних творів" І.Карпенка-Карого.

1887 - отримавши дозвіл на звільнення, повернувся з дружиною Софією в Україну й оселився на хуторі, названому на честь першої дружини, Надії (у Єлисаветградському повіті). Нині хутір є історико-культурним заповідником.

1888 - з І.Карпенка-Карого зняли гласний нагляд. Він вступив до трупи свого брата Миколи Садовського, пізніше - до трупи іншого брата - Панаса Саксаганського.

1890 - вступив до товариства українських артистів, написав комедію "Сто тисяч".

1897 - склав записку до з'їзду сценічних діячів у Москві, присвячену переслідуванню українського театру, яку з трибуни з'їзду виголосив Панас Саксаганський.

1899 - написав історичну трагедію "Сава Чалий", присвячену подіям гайдамаччини 18 століття.

1900-1904 - створив власну трупу, написав п'єси "Хазяїн", "Суєта", "Житейське море".

1906 - захворів, залишив сцену й виїхав на лікування до Берліна. 15 вересня 1907 року Карпенко-Карий помер після тяжкої хвороби у Берліні, куди їздив на лікування; поховано його на хуторі Надія.

# data[].attributes.attachment_link.title
Хронологія життя

# data[].attributes.attachment_link.description
Справжнє ім'я - Іван Карпович Тобілевич (псевдонім "Карпенко-Карий" поєднує в собі ім'я батька та улюбленого літературного персонажа Гната Карого - героя п'єсиТ.Шевченка "Назар Стодоля"). Народився в родині зубожілого дрібного шляхтича, управителя поміщицького маєтку. Навчався в Бобринецькому повітовому училищі, з 1859 р. працював писарчуком станового пристава в містечку Мала Виска, пізніше - канцеляристом міської управи.

# data[].attributes.headline
Розвиток театрального мистецтва України к.19-п.20ст. Театр корифеїв

# data[].attributes.subject
Розвиток театрального мистецтва України к.19-п.20ст. Театр корифеїв

# data[].attributes.body
УРОК

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Наталя Ільченко

# data[].attributes.attachment_link.title
Театр корифеїв

# data[].attributes.headline
Іван Карпенко Карий
  

# data[].attributes.subject
Іван Карпенко Карий
  

# data[].attributes.body
ФАКТИ З БІОГРАФІЇ І ТВОРЧОСТІ (СТИСЛО, КОНКРЕТНО)

# data[].attributes.attachment_link.title
Іван Карпенко Карий

# data[].attributes.headline
Документальний фільм про Івана Тобілевича (Карпенка -Карого) 

# data[].attributes.subject
Документальний фільм про Івана Тобілевича (Карпенка -Карого) 

# data[].attributes.body
Тут є інформація про талановитих братів і сестру драматурга.

# data[].attributes.attachment_link.title
Д/ф "Модель світу братів Тобілевичів"

# data[].attributes.body
(учнівська робота) - є основні необхідні відомості: тема, ідея, сюжет, жанр, тощо...

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ксения Сидорина

# data[].attributes.attachment_link.title
Буктрейлер Іван Карпенко-Карий "Мартин Боруля"

# data[].attributes.headline
"Боруля не быдло" - Карпенко-Карый
  

# data[].attributes.subject
"Боруля не быдло" - Карпенко-Карый
  

# data[].attributes.attachment_link.title
"Боруля не быдло" - Карпенко-Карый

# data[].attributes.headline
Вистава "Мартин Боруля" 1953)
  

# data[].attributes.subject
Вистава "Мартин Боруля" 1953)
  

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Українська культура

# data[].attributes.attachment_link.title
Мартин Боруля (українська комедія)