# data[].attributes.body
ארס הוא תמיסה ביולוגית המופרשת על ידי בעל חייםומורכבת מרעלנים העשויים מריכוז גבוה של חלבונים פפטידיים, מולקולות קטנות ומלחים, ואנזימים הפועלים לשיבוש תפקודן הנורמלי של מערכות שונות בגוף. הארס מיוצר בגופם של חלק מבעלי החיים למטרות התגוננות, תחרות, הכנעת הטרף והאצת תהליך עיכולו, ואצל טפילים לעתים ישמש כחומר משתק. מינים מסוימים מנצלים את הארס למטרות משניות ובצורות ייחודיות. בעל חיים ארסי יחדיר את ארסו באמצעות פציעת גוףהמותקף על ידי: הכשה, עקיצה וכן הלאה, אמצעים אלה מבדילים אותו מבעל חיים רעיל אשר יחדיר את רעלובאמצעות בליעה, ספיגה דרך העור/ריריות או שאיפה.[1]

הארס התפתח במרוצת האבולוציה בקרב בעלי חיים שונים, ויש גיוון רב באופני העברתו מן התוקף לקורבן. הוא בנוי מאבני-היסוד הזעירות והחיוניות ביותר לתפקוד מערכות הגוף, אשר עברו מוטציה ותפקידן התהפך לרוב על מנת לשבש את פעילות המערכות האלה. התפתחות הארס במגוון גדול מאוד של מיני בעלי חיים היא דוגמה לאבולוציה מתכנסת ובעלת מאפיינים הומופלסיים – כלומר ללא נוכחות אב קדמון משותף.

משפחות בעלי החיים הנושאות ארס הן מגוונות ביותר ובעלות מאגר גנטי עצום הנמצא בלמעלה מ-100,000 מינים ארסיים. הקידודים הגנטיים של רעלני הארס השונים נבחרו באופן אקטיבי במרוצת האבולוציה כשלכל אחד מהם יש ייעוד ומטרה מוגדרת בהתאם לטרף של טורף ספציפי, כך שהארס ועוצמתו הותאמו במיוחד לסוגי הטרף של טורף כזה או אחר.[2][3]

עוצמת הארס נבחנת במדד שנקרא LD ₅₀. עם זאת, בעלי החיים הארסיים האחראים לעשרות אלפי מקרי מוות בקרב בני אדם מדי שנה הם אלה הנפוצים בסביבתו הקרובה ולאו דווקא הארסיים ביותר.[4] בעת העתיקה בני האדם עשו שימוש בארס בתור כלי נשק ולצורכי רפואה. בימינו ישנן תרופות רבות שנרקחו מארס. תעשייתהפרמקולוגיה מגלה עניין רב בתחום זה, ומתנהלים מחקרים רבים לצורך ייצור תרופות חדשות ממרכיביו.[5]

# data[].attributes.body
פפסין הוא אנזים פרוטאוליטי המופרש על ידי תאים עיקריים של רירית ה קיבה שנתגלה בשנת 1836 על ידי ה פיזיולוג הגרמני תאודור שוואן. בשנת 1929, ה ביוכימאי ג'ון הווארד נורתרופ בודד וגיבש אנזים זה וקבע כי מדובר בחלבון.

# data[].attributes.headline
עלמיאז קיריל ש

# data[].attributes.subject
עלמיאז קיריל ש

# data[].attributes.body
עמילאז או דיאסטז, הם האנזימים המפרקים את העמילן למולקולות גלוקוז. נמצאים בעיקר בלבלבובבלוטות הרוק.
תפקידו: עיכול סוכרים, בעיקר עמילן וגליקוגן. אנזים זה הוא חלק מאנזימי מערכת העיכול המסייעים בעיבוד המזון כדי שיוכל להיספג דרך מערכת העיכול לדם. ניתן לבדוק את רמת האנזים בדם או בשתן.

# data[].attributes.body
פוספודיאסטראז (PDE) הוא כל אנזים ששובר קשר פוספודיאסטרי. בדרך כלל, השם מתייחס לפוספודיאסטראז נוקלאוטיד מעגלי, להם משמעות קלינית. למרות זאת, ישנן משפחות פוספודיאסטראז אחרות רבות, כולל פד"א C ו-D, אוטוטקסין, פוספודיאסטראז ספינגומיילין, DNase ואנזימי הגבלה (שכולם שוברים את עמוד השדרה הפוספודיאסטרי של DNA או RNA), בנוסף לפוספודיאסטראז רבים אחרים, פחות מאופיינים למולקולות קטנות.

הפוספודיאסטרים לנוקלאוטיד מעגלי הם קבוצת אנזימים ששוברים את הקשר הפוספודיאסטרי במולקולות שליח שניוני: cAMP ו-cGMP. הם מבקרים את המיקום, משך הפעולה והמשרעת של איתות נוקלאוטיד מעגלי באזורים תוך-תאיים. פוספודיאסטרים הם לפיכך מבקרים חשובים של העברת אותות בתיווך על ידי מולקולות השליח השני הללו

# data[].attributes.headline
ריבוזים שון .ל.

# data[].attributes.subject
ריבוזים שון .ל.

# data[].attributes.body
ההבדל בין ריבוזים לאנזים הוא שבעוד אנזים הוא חלבון, ריבוזים מורכב מ-RNA.הריבוזים התגלה ב 1981.  מצאו שמולקולות שונות של RNA כמוtRNA וmRNA עוברות שחבור על ידי מולקולות RNA אחרות. הגילוי עורר הדים רבים בקהילה המדעית משתי סיבות עיקריות: ראשית, לפי הדוגמה המרכזית של הביולוגיה המולקולרית, תפקיד ה RNA הוא לשמש עותק זמני לגנים המקודדים ב DNA, ויש לו תפקיד פסיבי בלבד. לעומת זאת, מחקרם מצא ש RNA מסוגל לחולל אף ריאקציות כימיות ואינו משמש כעותק בלבד. שנית, שנים רבות תהו מדענים כיצד בראשית החיים על פני כדור הארץ היה יכול DNA להתקיים היות שלצורך שיכפלו נחוצים חלבונים רבים, ולצורך קידודם של אותם חלבונים נחוץ DNA. גילוי הריבוזים מציע שהריבוזים היה תחילה - מולקולת RNA בעלת פעילות קטליטית שיכלה לשכפל את עצמה ורק במהלך האבולוציה עבר המידע הגנטי ל-DNA ומרבית הפעילות הקטליטית לחלבונים בתא. צ'ק ואלטמן קיבלו פרס נובלבכימיה בשנת 1989 על תגליתם.

# data[].attributes.headline
רדוקטאז נסטיה

# data[].attributes.subject
רדוקטאז נסטיה

# data[].attributes.body
הוא אנזים בתהליך המטובוליזם של פולאטים. הוא הופך פולאט לדיהידרופולאט באמצעות חיזור, ובאמצעות חיזטר נוסף הופך אותו לטטאהידרופולאט בתהליך זה משמש NADPH כתורם אלטרונים. למינים שונים של חיידקים יש אנזימים שונים מהמשפחה, אולם ליונקים יש שמירות גבוהה של האנזים.

# data[].attributes.body
הוא אנזים המסוגל לבקע קשרים פוספודיאסטרים בין נוקלאוטידים. את הנוקלאזות מקובל לחלק ל אנדונוקלאזות, החותכים קשרים בתוך שרשרת פולינוקלאוטיד, ול אקסונוקלאזות, המבקעים את הקשרים בקצה השרשרת.

# data[].attributes.headline
נוקלאז.  ולריה  נוקלאז (Nuclease) הוא אנזים המסוגל לבקע קשרים פוספודיאסטרים בין נוקלאוטידים. את הנוקלאזות מקובל לחלק לאנדונוקלאזות, החותכים קשרים בתוך שרשרת פולינוקלאוטיד, ולאקסונוקלאזות, המבקעים את הקשרים בקצה השרשרת.      

# data[].attributes.subject
נוקלאז.  ולריה  נוקלאז (Nuclease) הוא אנזים המסוגל לבקע קשרים פוספודיאסטרים בין נוקלאוטידים. את הנוקלאזות מקובל לחלק לאנדונוקלאזות, החותכים קשרים בתוך שרשרת פולינוקלאוטיד, ולאקסונוקלאזות, המבקעים את הקשרים בקצה השרשרת.      