# data[].attributes.body
La Flaca fou una revista liberal i anticarlí, va ser una revista espanyola de caràcter satíric, de tendència política republicana i federal, publicada a Barcelona , en el moment en què la llibertat de premsa va permetre este tipus de publicacions.
El seu primer nombre va aparéixer el 27 de març de 1869, estava escrit en castellà i tenia tirada nacional i inclús amb venda a Ultramar, França o Itàlia.
Va patir suspensions i per a poder evitar la censura, la revista va ser publicada davall distints encapçalaments i Va cessar en 1873.

# data[].attributes.body
L'absolutisme és la denominació d'un règim polític, una part d'un període històric, una ideologia i una forma de govern o d'Estat. El poder polític del governant no estiguera subjecte a cap limitació institucional, fora de la llei divina.1 És un poder únic des del punt de vista formal, indivisible, inalienable, intranscendent i lliure

# data[].attributes.body
El 7 de març de 1820 Ferran VII jurava la Constitució de Cadis.
Dos mesos abans el general Reg havia aconseguit fer triomfar un gest d'alçament liberal que el Rei, lluny de combatre, va voler de sobte liderar.

# data[].attributes.body
Parts de la tornada al absolutisme:
-El regnat de Ferran VII (1814-1833) es caracteritza per la lluita entre absolutistes i liberals. Durant el regnat de Ferran VII vegem diverses tendències polítiques conservadores, opositores al liberalisme.
-En un primer període (1814-1820), Ferran VII restaura l'absolutisme.
Els liberals, fortament reprimits, intenten repetidament imposar les seves idees.
-El segon període és el Trienni Liberal o Constitucional (1820-1823).
El pronunciament de Riego força al rei a jurar la Constitució de 1812. L'oposició al liberalisme, però, fou persistent, fins que la intervenció de la Santa Aliança, el 1823, va acabar amb el règim constitucional.
-El tercer període(1823-1833) és conegut com la Dècada Ominosa.
Es tracta d'una època de retorn de l'absolutisme, de depuració de liberals i d'oposició al rei per part dels sectors absolutistes més radicals.

# data[].attributes.body
-Com a conseqüència de la política absolutista de Ferran VII i de la crisi econòmica que va afectar Espanya en la postguerra, l’oposició liberal es va anar enfortint. Així, a les ciutats van créixer les societats secretes i maçòniques, i, a més, la integració dels caps de la guerrilla a l’exèrcit va originar un sector liberal, partidari de reformes, que protagonitzaria un gran nombre de pronunciamientos militars, mètode que en el futur jugaria un paper fonamental a l’hora de forçar canvis de governs a Espanya.
-La victòria dels isabelins va fer possible la construcció d'un estat liberal a Espanya.

# data[].attributes.body
Curiositats (sabel II)

Isabel II no es portava bé amb el seu cosí i marit Francisco, l'homosexualitat del qual ha sigut afirmada per alguns autores.8 La mateixa Reina pareix haver comentat en una ocasió sobre la seua pròpia nit de bodes: «¿Qué podia esperar d'un home que en la nit de bodes portava més randes que yo?»

Isabel II i Francisco d'Assís van ser pares en dotze ocasions, encara que diversos embarassos van acabar en avortaments o els nounats van morir al cap de molt poc de temps (alguns dels seus fills moriran amb un dia de vida fins amb unes setmana de vida)

# data[].attributes.body
Curiositats
Ferran VII, este rei durant la Guerra de la Independència de mitjan del segle XIX va abandonar Espanya i la va deixar a la seua sort davant de les tropes de Napoleó. Els espanyols estaven molt descontents amb la invasió francesa i és per això que molts demanaven sense parar la volta del legítim rei a Espanya. Este fet li va acabar valent el malnom a Ferran VII de “El Deseado”.

# data[].attributes.body
Biografia:
-Ferran VII
Va nàixer el 14 d'octubre de 1784 a Madrid i va morir el 29 de setembre de 1833 (als seus 48 anys) .

Fill i successor de Carles IV i de María Luisa de Parma Va ser rei d'Espanya entre març i maig de 1808, era reconegut com el legítim rei d'Espanya per les diverses Juntes de Govern. Obligat a abdicar a Baiona, va passar tota la guerra d'Independència pres en Valençay, on inclús arribaria a sol·licitar-li a Napoleó Bonaparte ser fill adoptiu seu.
Entre 1814 i 1820 va restaurar l'absolutisme, derogant la Constitució de Cadis i perseguint els liberals. Després de sis anys de guerra, el país i la Hisenda estaven devastats, i els successius governs fernandinos no van aconseguir restablir la situació. Després de la derrota dels exèrcits napoleònics i l'expulsió de José Bonaparte, Napoleó li va tornar el tron d'Espanya amb el Tractat de Valençay.

# data[].attributes.body
-eix cronològic:

# data[].attributes.body
Biografia:
-Isabel II
Isabel II d'Espanya, crida «la dels Tristos Destinos» o «la Reina Castiza» (Madrid, 10 d'octubre de 1830-París, 9 d'abril de 1904) ,1 va ser reina d'Espanya entre 1833 i 1868,2 gràcies a la derogació del Reglament de successió de 1713 (comunament denominat «Ley Sálica» encara que, tècnicament, no ho fóra) a per mitjà de la Pragmàtica Sanció de 1830. Açò va provocar la insurgencia de l'infant Carlos María Isidro, germà de Ferran VII i tio d'Isabel II, qui, recolzat pels grups absolutistes (els denominats «carlistas») ja havia intentat proclamar-se rei durant l'agonia de Ferran.
El seu naixement i posterior ascensió al tron va provocar l'inici d'un llarg conflicte dinàstic, perquè el seu tio, l'infant Carlos María Isidro de Borbó, fins llavors primer en la successió a la corona, no va acceptar que Isabel fóra anomenada Princesa d'Astúries i després Reina d'Espanya.

L'oposició de l'infant Carlos a la Pragmàtica Sanció va conduir a este a l'exili en l'estranger. La divisió entre isabelins i carlins va acabar provocant la Primera Guerra Carlina.

Isabel II va regnar durant un període de transició a Espanya en el que la monarquia va cedir més poder polític al parlament, però va posar contínues traves a la participació dels ciutadans en assumptes de govern. En el terreny de la lluita per les llibertats democràtiques el seu regnat va ser un fracàs; també es van falsejar les institucions i es va propagar la corrupció electoral. .

# data[].attributes.body
No obstant això, el Desitjat prompte es va revelar com un sobirà absolutista i, en particular, com un de què menys van satisfer els desitjos dels seus súbdits, que ho consideraven una persona sense escrúpols, venjativa i traïdorenca. Rodejat d'una camarilla d'aduladors, la seua política es va orientar, en gran manera, cap a la seua pròpia supervivència.
Ferran VII, este rei durant la Guerra de la Independència de mitjan del segle XIX va abandonar Espanya i la va deixar a la seua sort davant de les tropes de Napoleó. Els espanyols estaven molt descontents amb la invasió francesa i és per això que molts demanaven sense parar la volta del legítim rei a Espanya. Este fet li va acabar valent el malnom a Ferran VII de “El Deseado”.