# data[].attributes.body
איידה בשירי
פרופ' זוהר טוענת על סמך ניסיון שפרחי ניהול ומורים בפועל שעברו תהליכים מתאימים של פיתוח מקצועי מאמצים בהצלחה  רבה את דרכי העבודה הדרושות כדי לעסוק בהבניית ידע, בהבנה מעמיקה ובחשיבה.
במאמר עולות שאלות רבות הנוגעות ליעילות התצפית במורים(מצד המנהלים)
עד כמה התצפית אכן רצויה ויעילה לעבודתו של המורה, היו מנהלים שהודו שהם בכלל לא מקיימים תצפיות ורק מיעוטם עושה זאת בדרך קבע.
המודל של גולדהאמר הוכר כתהליך קליני
שמעיד על כך שכל תהליך הצפייה במורה הוא ביקורתי בעיקרו היוצר תחושות  לא נעימות אצל הנצפים- המורים. ואין בו יעילות אמיתית לתהליך עבודתו של המורה.
כיצד הפכו תצפיות הוראה לשליליות?
מנהלים שנשאלו העבירו מחוויותיהם כמורים ,שאלו היו תצפיות לא נעימות שלא היו רוצים לחזור עליהם.
הגישה הקלינית מחולקת ל5 חלקים:
1.פגישת טרום תצפית
2.תצפית הוראה לאיסוף נתונים
3.ניתוח השיעור וקביעת אסטרטגיה
4.פגישת משוב והוראה
5.ניתוח פגישת המשוב
כתחליף למשוב קליני יש את
השיח הפדגוגי:
והשינוי בגישה נובע מכמה היבטים: הראשון מנהלים לא רוצים ליצר חוויה מתסכלת שהם חוו למורים, השניה, הכרה בחרדות של "טרום צפיה בי", השלישית, ההבנה ששיחת המשוב מקבעת את הפערים במעמדות מורה-מנהל  והאחרונה, המציאות שבה  שיחת המשוב משמשים להערכת המורה.
אפיונו של השיח הפדגוגי הוא בכך - שאין מוסר ומקבל אלא שיח שווה ערך שין שני עובדי הוראה. שיח פתוח.
לגישה זו יש חמישה עקרונות:
אמון
עקביות
אמפטיה
ידע פדגוגי
ושפת השיח.
התנהלות השיח צריכה להיות כך שהמורה ירגיש שיש אמון בו , ויחוש שהשיח אכן בא לעזור לצופה ולנצפה לבנות מהלך משמעותי וטוב בדרכי ההוראה. המורה יחוש שיש הקשבה פעילה.
הגישה שהתחברתי אליה היא הגישה המצדדת בפגישת עבודה של המורה והצופה יחד, לפני השיעור, גישתו של קית גולדהאמר, גישתו טוענת שאם נפגש יחד קודם, ונתכנן יחד ארגיש גם יותר בטוחה, כי אני יודעת מה המצופה ממני, וכך גם שיחת המשוב שתהיה  בסוף השיעור- וכהמשך לתהליך של שיח פדגוגי, תהיה יעילה יותר.
המאמר חיזק בי את התחושה שהגידה הקלינית - היא אכן קלינית ולא יותר מכך. אבל שיח מזמן שאלות, הבנה, אמון, הקשבה ואמפטיות. וכך גם הצבת המטרות הינה משותפת ולא מאיימת.

# data[].attributes.body
המאמר מעלה תשובות לשאלות עיקריות אלו:
1. כיצד יחול שיפור בהתנהגויות ההוראה באמצעות כלי התצפית, תוך שינוי שיחת המשוב לשיח פדגוגי.
2. מהם הכלים הכללים והשפה הנדרשת לקיומו של שיח פדגוגי?
נקודת המוצא על פי דעת גוטרמן היא שהשינויים בתצפית ממשוב לשיח פדגוגי יאפשרו למורים ומנהלים חווית הצלחה, ויפחיתו את החשש שיש למורים מפני תצפיות הוראה ושיחת משוב.
ביטול שיחת המשוב והמרתו בשיח פדגוגי מבוסס על כך שהשיח מבוסס על ההכרה כי הצופה והמורה הם אנשי מקצוע המבינים תהליכים ורוצים בשיפורם.
שאלה נוספת שהועלתה היא: האם השינוי בתפיסת ההוראה ובביצועה, אפשרי? תשובה חלקית לכך ניתנת על ידי פר' ענת בר זוהר שטוענת כי בעקבות תהליכים מתאימים של פיתוח מקצועי, חלק מהמורים מאמץ ובהצלחה את דרכי העבודה הנכונות על מנת לעסוק בהבניית יידע, בהבנה מעמיקה ובחשיבה.
על פי המאמר השינויים יתבצעו על ידי מספר כללים כמו: צפייה שמתרחשת מתחילת השיעור ועד סופו, השיח צריך להתרחש סמוך לתצפית, על הצופה להכין עצמו באמצעות כתיבת יעדי שיחה.
המאמר עונה גם על השאלה כיצד מנהלי בית הספר יכולים לקדם שיעורי צפייה בשיעורים. התשובה לכך ניתנת במודל של גולדהאמר וקוגן המבוסס על תהליך קליני. קובי גוטרמן טוען שתהליך קליני זה מאיים על מקצועיות המורים, ומשאיר את חווית התצפית כלא מקדמת.
שאלה נוספת המועלית במאמר היא מה מונע ממנהלי בית הספר לקיים תהליכים מקדמי הוראה באמצעות צפייה? לדעת גוטרמן הסיבה היא לא הזמן אלא שתצפיות ההוראה מצד מנהלים אינן זוכות לסדר עדיפות ראשון משום שהמשוב שהמנהלים שהיו קודם מורים, לא ממהרים לקחת חלק בתהליך שתוצאותיו במשוב הן  עונש וביקורת.
הגישה הבסיסית של התהליך הקליני מורכבת מ-5 חלקים: פגישת טרום תצפית, תצפית, ניתוח תצפית, פגישת בתר תצפית, ניתוח ואסטרטגיות.
במקום הגישה הקלינית ישנה גישה המציעה תצפית הוראה ושיח פדגוגי. לשיטה זו ישנם יתרונות : 1. מנהלים רבים ירצו לקחת חלק בתהליכים שיש בהם הצלחה 2. הפחתת חרדות המורים משיחת משוב 3. אין קיבוע של מעמד המורה מול המנהל.
בתצפית ומשוב ישנן שיחות קצרות בשל לחץ הזמן, כמו כן יש בתהליך הקליני מוסר ומקבל. לעומת השיח הפדגוגי שאין אלמנט של לחץ זמן, ויש שיחה המתנהלת בין שני אנשי מקצוע.
לגישת התצפית והשיח יש כמה עקרונות חשובים : אמון, עקביות, אמפתיה, ייגע פדגוגי, ושפת שיח.
התוצאה בהמרת המשוב בשיח פדגוגי היא לעורר חשיבה על השיעור, רפלקציה. יש גם יכולת לשאול שאלות ולהקשיב. השיח הפדגוגי מגלם פוטנציאל לשינוי ויצירת תרבות שיח בחדרי המורים.
השיטה אליה התחברתי היא שיטתו של קובי גוטרמן המבוססת על:1. טרום תצפית 2. תצפית הוראה פתוחה 3. קביעת יעד 4. פגישת משוב. 5. שיקוף וחזרה לשיעור נוסף אם צריך.
לשיטה זו יתרונות רבים כמו הפגת מתח ויצירת אימון בין הצופה למורה, וזו תשתית טובה לשיפור תהליכי למידה. כמו כן הזמן מוגדר מראש כך שאפשר לתכננן שיחה בלי לחץ זמן, יש תהליך רפלקטיבי לגבי השיעורים הבאים המעורר ומשפר תהליך למידה.
מצאתי בגישתו של גוטרמן שהשיח הוא חווית הצלחה ולא חוויה מאיימת.
המאמר העלה לי למודע את החסרונות של תצפית ומשוב מחד, ומאידך את השימוש בכלים ובשפה ליצירת שיח פדגוגי כדי לשפר תהליכי הוראה. מאמר מעולה!

# data[].attributes.headline
מוריה גרינוולד

# data[].attributes.subject
מוריה גרינוולד

# data[].attributes.body
מאמרו של קובי גוטרמן עוסק  בתצפיות של מנהלים על המורים בביה"ס וקיום שיח פדגוגי לאחר התצפית ככלי לשינוי בהתנהגויות הוראה ולצמיחה פדגוגית של מורים.
גוטרמן מדבר על כך שתהליך התצפית ושיחת המשוב=שיח פדגוגי צריך להיות התנסות נעימה ויש להימנע ממקום של חילוקי דעות והעלבויות. על השיח הפדגוגי להיות מצב בו גם הצופה וגם המורה הם אנשי מקצוע המבינים תהליכים חינוכיים ורוצים בשיפורם.
מה שקורה היום ברוב בתי הספר זה שהמנהל מגיע לתצפיות ועורך בסופם משוב. ובזה מסתיים התהליך. גוטרמן לעומת זאת מדבר על פיקוח קליני, גישה שכוללת חמישה שלבים המרכיבים מחזור שלם שמתחילה בפגישת טרום תצפית ומסתיימת בניתוח פגישת המשוב.
השאלות שעלו מהמאמר הן:
1. האם השינוי בתפיסת ההוראה ובביצועה הלכה למעשה אכן אפשרי?
2.מה נדרש ממנהלי בתי הספר כדי לקדם את התצפיות בשיעורים?
3. מה מונע ממנהלי בתי ספר  לקיים תהליכים מקדמי הוראה באמצעות צפייה בשיעורים?
4. מדוע תצפיות ההוראה אינן זוכות למקום ראוי בסדר העדיפויות של המנהלים?

המאמר של קובי גוטרמן היה מרתק לקריאה ושפך אור חדש ומעניין על כל נושא התצפיות ושיחות המשוב/שיח פדגוגי. בשנתיים האחרונות רואה שנעשה שינוי בתחום זה גם בבית הספר בו אני מלמדת, אך ע"פ מאמר זה יש לנו עוד דרך לעבור כדי להגיע למצב של פיקוח קליני.

# data[].attributes.body
איידה בשירי
פרופ' זוהר טוענת על סמך ניסיון שפרחי ניהול ומורים בפועל שעברו תהליכים מתאימים של פיתוח מקצועי מאמצים בהצלחה  רבה את דרכי העבודה הדרושות כדי לעסוק בהבניית ידע, בהבנה מעמיקה ובחשיבה.
במאמר עולות שאלות רבות הנוגעות ליעילות התצפית במורים(מצד המנהלים)
עד כמה התצפית אכן רצויה ויעילה לעבודתו של המורה, היו מנהלים שהודו שהם בכלל לא מקיימים תצפיות ורק מיעוטם עושה זאת בדרך קבע.
המודל של גולדהאמר הוכר כתהליך קליני
שמעיד על כך שכל תהליך הצפייה במורה הוא ביקורתי בעיקרו היוצר תחושות  לא נעימות אצל הנצפים- המורים. ואין בו יעילות אמיתית לתהליך עבודתו של המורה.
כיצד הפכו תצפיות הוראה לשליליות?
מנהלים שנשאלו העבירו מחוויותיהם כמורים ,שאלו היו תצפיות לא נעימות שלא היו רוצים לחזור עליהם.
הגישה הקלינית מחולקת ל5 חלקים:
1.פגישת טרום תצפית
2.תצפית הוראה לאיסוף נתונים
3.ניתוח השיעור וקביעת אסטרטגיה
4.פגישת משוב והוראה
5.ניתוח פגישת המשוב
כתחליף למשוב קליני יש את
השיח הפדגוגי:
והשינוי בגישה נובע מכמה היבטים: הראשון מנהלים לא רוצים ליצר חוויה מתסכלת שהם חוו למורים, השניה, הכרה בחרדות של "טרום צפיה בי", השלישית, ההבנה ששיחת המשוב מקבעת את הפערים במעמדות מורה-מנהל  והאחרונה, המציאות שבה  שיחת המשוב משמשים להערכת המורה.
אפיונו של השיח הפדגוגי הוא בכך - שאין מוסר ומקבל אלא שיח שווה ערך שין שני עובדי הוראה. שיח פתוח.
לגישה זו יש חמישה עקרונות:
אמון
עקביות
אמפטיה
ידע פדגוגי
ושפת השיח.
התנהלות השיח צריכה להיות כך שהמורה ירגיש שיש אמון בו , ויחוש שהשיח אכן בא לעזור לצופה ולנצפה לבנות מהלך משמעותי וטוב בדרכי ההוראה. המורה יחוש שיש הקשבה פעילה.
הגישה שהתחברתי אליה היא הגישה המצדדת בפגישת עבודה של המורה והצופה יחד, לפני השיעור, גישתו של קית גולדהאמר, גישתו טוענת שאם נפגש יחד קודם, ונתכנן יחד ארגיש גם יותר בטוחה, כי אני יודעת מה המצופה ממני, וכך גם שיחת המשוב שתהיה  בסוף השיעור- וכהמשך לתהליך של שיח פדגוגי, תהיה יעילה יותר.
המאמר חיזק בי את התחושה שהגידה הקלינית - היא אכן קלינית ולא יותר מכך. אבל שיח מזמן שאלות, הבנה, אמון, הקשבה ואמפטיות. וכך גם הצבת המטרות הינה משותפת ולא מאיימת.

# data[].attributes.headline
מגיש :מהנא בדווי 

התייחס

# data[].attributes.body
מגיש :מהנא בדווי 

התייחסות למאמר מבחינה קלינית, שיח פדגוגי ומטרות הערכה:
עולם ההערכה הוא עולם ומלואו ובמאמר של "קובי גוטמן" יש דגש על אחת מדרכי ההערכה היעילים והיא תצפית. לתצפית יש יתרונות ויש חסרונות. בדרך-כלל, התצפית גורמת למורה המתצפת להרגיש בלחץ, חשש ואי נוחות ותסכול נפשית ומנטאלית. כדי לפוגג את הרגשות השליליות הללו יש צורך בהמרת שיח המשוב לשיחה פדגוגית.
השיחה הפדגוגית מעודדת את המורה הנצפה והיא מעצימה אותו ותורמת לו הרגשת העצמה, הצלחה, מצוינות, מעודדת למורה המתצפת וזה כמטרה לעודד את חשיבתו היצרית לשינוי דרכי ההוראה, יתרה מכן, " הניתוח הקליני " ו " מטרות ההערכה" תורמות רבות לטיוב ההוראה שלו.
התיאוריה שהתחברתי אליה בעמוד 155: 
התחברתי לתיאוריה של קובי גוטמן מפני שהיא מפוגגת את החששות , הלחצים, והתסכול בקרב המורה המתצפת. התצפית תהיה פתוחה כדי לתת למורה להיות יצירתי וללא הגבלות ע"י קווים מנחים בהדרכה. כאשר המנהל או צוות ההערכה צופה במורה בשיעור , עליהם לשבת עם המורה ובאופן חביב מכיל וגמיש לדון כלפי הנתונים והיעדים שלו בשיעור שיעביר יתרה מכן כאשר המורה המתצפת  נפגשים אתו חשוב מאוד לחדד את הזמן עד 20 דקות במטרה לייעל את המשוב לחזק את המורה המתצפת ולעודד אותו ע"י שיח פדגוגי פורה שמטרתו להפוך אותו למורה דינמי ויצירתי עם אסטרטגיות הוראה מפותחות בקיצור המורה המתצפת צריך להפיק תועלת מרובה מהמשוב ועמוד התווך שלו שהוא השיח הפדגוגי שהופך את המורה למנהיג חינוכי.
לעניות דעתי, המאמר הזה מאוד מאתגר , מאוד מעניין ומכניס את התיאוריות לעובי הכורה.

# data[].attributes.body
מאמרו של קובי גוטרמן, מתעסק בשאלת החיוניות של התצפית ככלי הקיים היום בשדה החינוכי ככלי להערכת מורים. אחת המטרות אותן כיוונו להשיג מלכתחילה בשימוש בכלי זה היא היכולת למשב איש חינוך, ולסייע לו להתקדם ולשפר במקומות בהם הוא נדרש לעשות כן. אך, המציאות מלמדת כי כלי זה, לא רק שאינו שיג את מטרותיו ומסייע לקידום ולשיפור המורה, אלא פוגם במוטיבציה, מזיק ואינו מקדם תהליך צמיחה אישית והתקדמות של מורה.

גוטרמן, מציע במאמרו מודלים שונים, בעזרתם תוכל להפוך התצפית לכלי יעיל ומקדם אשר יצמיח שיח פדגוגי חינוכי שיצמיח את איש החינוך, יזקק את המקומות בהם נדרש הוא להתקדם ולשפר ובכך להניע תהליכים חינוכיים משמעותיים.

השאלות בהן עוסק גוטרמן הן:

1. במבחן המציאות, "התצפית" הפכה לכלי שאינו יעיל ואף הפך להרסני במידת מה. מה הביא לכך? מה דרוש חידוד?

2. כיצד ניתן להפוך את התצפית לכלי מקדם המייצר שיח פדגוגי חינוכי בין הצופה לנצפה? (במקרה זה הוא מתמקד במנהלת ביה"ס)

3. אילו תהליכים נדרשים לעמוד בבסיס התצפית?

4.  כיצד ניתן לבנות תהליך מקדם אשר התצפית תהפוך לחלק ממנו? ולא לעיקרו?

מקיראת הטבלה המופיע במאמר, התחברתי מאוד לגישתו של מוריס קוגאן אשר מעמיד את הבניית היחסים והזיקה כשלב ראשוני בתהליך זה.
מניסיון רב שלי, כמי שנצפתה פעמים רבות במסגרת לימודי ההוראה שלי בתכנית "חותם". אני יכולה להעיד כי כאשר היחסים בין הצופה לנצפה מושתתים על אמון והדדיות, וההבנה הקיימת בין השניים כי המושב מטרתו היא הצמחה ותמיכה ולא ביקורת ובקרה, לנצפה ישנה היכולת לקבל את המשוב באופן ענייני ופנוי ללמידה ואינו חושש מהביקורת עצמה כמי שמודדת את כישוריו.

# data[].attributes.headline
איריס פיזואטי 

# data[].attributes.subject
איריס פיזואטי 

# data[].attributes.body
מקריאת המאמר על כמה שאלות :
1. איך ניתן לשפר את תהליך הצפייה והמשוב בבתי הספר ?
2.איך ניתן להביא את המורים לשיפור ברכי ההוראה באמצעות הצפייה ושיח הפדגוגי ?
3. מה יהפוך את התצפית לאפקטיבית לקראת שיעורים עתידיים ?
4. כיצד ניתן להפוך את את התצפיות לתמיכה ולעזרה ולא להערכה ולשיפוט ?
5. כיצד יוצרים בבית הספר אווירה שתומכת בתצפיות ובשיח פדגוגי ?
6. האם שינוי בתפיסת התצפיות בקרב המורים יכול לחולל שינוי בקרב המורים לגבי צפייה בשיעורים ?
לשאלות אלו התחברתי במאמר כי הבנתי שאכן מורים רבים לא חשים בנוח לקראת תצפית ובטח לא לקראת המשוב . ואכן המאמר חידד אצלי את התחושה שצריך לעשות שינוי בקרב המנהלים והמורים כאחד . ראשית צריכה להיות מערכת המושתתת על חמש העקרונות : אמון עקביות אמפתיה ידע פדגוגי ושפת שיח . המורים צריכים לדעת שהם חלק מתהליך בו הם "ירוויחו "  מהתצפית והשיח הפדגוגי שלאחריו ורק כך הם יוכלו לשפר את דרכי ההוראה .
אני מתחברת אל קית גולדהאמר משום שהיא מדברת על פגישה טרום תצפית שמתוכננת עם המורה ורק לאחריה התצפית . לדעתי באמצעות פגישה כזו הצופה והמורה מציבים לעצמם יעדים ומטרות לקראת השיעור .נוצרת תשתית משותפת ולא ביקורתית והמורה נלחץ פחות .

# data[].attributes.body
מקריאת המאמר עולות כמה וכמה שאלות שלדעתי מתייחסות להיבטים שונים בתצפיות והשינוי שניתן לעשות במקום תצפיות אלו
1. מה נדרש ממנהלי בית ספר כדי לקדם את התצפיות?
2. איך נביא לשיפור אמיתי בהוראה בלי הערכה של מורים ומשוב על הוראתם?
3. מה יפתחו מורים שהתקיים איתם שיח פדגוגי ?
4. כיצד המשוב והתצפיות יהיו יעילות?
5. האם השינוי בתפיסה ההוראה ווביצוע אפשרי?
6. מה מונע ממנהלי בית הספר לקיים תהליכים מקדמי הוראה כשהם צופים בשיעורים?
7. מה נדרש ממנהלי בית ספר כדי שהתצפיות יהיו יעילות?
לשאלות הללו התחברתי מאוד בנושא התפציות שתשובות אליהם מסקרנות ומעניינות מתוך המאמר עולה שתצפיות במורה ע"י מנהל צריכות להיות מושתתות על פי חמשת העקרונות אמון עקביות אמפטיה ידע פדגוגי ושפת שיח. כאשר אנו נשתמש בעקרונות אלה צורת התצפית תיהיה יעילה יותר, אני חושבת שתצפית היא רגע מאוד מרגש ומלחיץ בחלק מהמקרים ולכן שיחת משוב לפני יכולה להעמיק את הקשר ויכולה לגרום לשיעור להראות הרבה יותר טוב.  מהטבלה אני מתחברת מאוד לתאוריה של קית גולדהאמר, לדעתי שיחת משוב ובניית מערך שיעור ובדיקתו לפני יכולה לתרום רבות להצלחת השיעור, תכנון מדוייק והסתכלות על פרטים והצגתם בפני המנהל יכולה לשנות פלאים את תוכן השיעור והעברתו, ברגע שיש שיח על הצלחה והערות בונות שמהן אפשר לשנות דברים לפני השיעור זה מקל על המורה ועל הלחץ שבו הוא נמצא לפני שיעור כזה ולכן הכנה ובדיקה מוקדמת יכולות לגרום להצלחה רבה.

# data[].attributes.headline
השאלות שעלו מהמאמר הן:1.מה נדרש ממנהלי בית הספר על מנת לקדם את עניין התצפיות.

# data[].attributes.subject
השאלות שעלו מהמאמר הן:1.מה נדרש ממנהלי בית הספר על מנת לקדם את עניין התצפיות.

# data[].attributes.body
2.איך הופכים את התצפית לחוויה חיובית בקרב המורים?3.איך משנים את התפיסה בבית הספר לגבי התצפית והמשוב?.4.כיצד ניתן לגרום לאמון בקרב המורים לגבי תצפית?.5.כיצד יוצרים את השינוי הלכה למעשה?6.איך אפשר להפוך את התצפיות והמשוב ליעילות ולמשפרות את דרכי ההוראה?.7. האם ניתן להביא את המורים לקבל את התצפית ואת יעילותן?.
על פי המאמר השינוי הוא בביטול "שיחות משוב" והמרתן ב"שיח פדגוגי"המבוסס על ההכרה כי הן הצופה והן המורה הם אנשי מקצוע המבינים תהליכים חינוכיים ורוצים בשיפורם.כמו כן זו צריכה להיות תפיסה המבוססת על עקרונות של אמון עקביות, אמפתיה ידע פדגוגי,ושפת שיח. ושיחת משוב לפני יכולה לעורר אמון בין המורה לצופה ולהוריד את מפלס הלחץ.
זו גם הסיבה שהתחברתי לתאוריה של קית גולדהאמר שכן שיחת משוב טרום תצפית שמתקיימת עם המורה אכן יכולה להקל על המורה ולגרום לו להצליח יותר בהכנת השיעור. אין ספק שפגישה טרום תצפית ותכנון השיעור יחד יכול להועיל יותר שכן המורה לא חש מאויים על ידי המנהל אלא הוא חש שהוא חלק מתהליך של שיפור ההוראה.

# data[].attributes.body
המאמר מעלה המון שאלות ותהיות (השאלות רשומות בצד). האם באמת התצפיות יעילות. במאמר הוזכר שהתצפיות אינן יעילות ולא מקדמות הוראה.
התחברתי לתיאוריה של קית גולדהאמר שצריך פגישת טרום תצפית, תכנון עם המורה ואז ניתוח וקביעת אסטרטגיה ולבסוף פגישת משוב וניתוח התצפית.
גם ביוזמה שאני עושה חייב פגישה עם התלמידים לפני העברת השיעור לכיתות הקטנות וכן ניתוח החומר והעברתו בצורה מעניינת ולאחר מכן משוב לתלמידים.
תכונות של אמפטיה , הקשבה והכלה יעודדו את התלמידים להצלחה במשימה.
אין ספק שהמאמר האיר לי דברים חיוביים. כיום מורים חוששים מתצפיות ואם נעבוד לפי השיטה של השיח הפדגוגי ונפעל על פי העקרונות של- אמון, עקביות, אמפטיה, ידע פדגוגי ושפת שיח נצליח במטרה.
המטרה המשותפת היא טובת התלמידים ויצירת אקלים חינוכי מיטבי.
אין ספק שהגישה הקלינית היא לא יעילה חייב הבנייה של תצפית כדי שישרת את המטרה של המורה והן של המנהל כדי לקדם את התלמידים.

# data[].attributes.headline
השאלות שעולות מתוך המאמר של קובי גוטרמן- שוש סבח

# data[].attributes.subject
השאלות שעולות מתוך המאמר של קובי גוטרמן- שוש סבח

# data[].attributes.body
1. איך נביא לשיפור אמיתי בהוראה בלי ההערכה של מורים ומשוב על הוראתם?
2. כיצד משנים את התפיסה של ההערכה והמשוב והחלפתה בשיח פדגוגי אפקטיבי?
3. מה יפתחו מורים שהתקיים איתם שיח פדגוגי?
4. מה נדרש ממנהלי בית הספר כדי לקדם את התצפיות בשיעורים?
5. כיצד המשוב והתצפיות יהיו יעילות?
6. האם השינוי בתפיסת ההוראה ובביצועה אכן אפשרי?
7. מה מונע ממנהלי בית הספר לקיים תהליכים מקדמי הוראה כשהם צופים בשיעורים?
8. איך הופכים את התצפיות על המורים לחוויות הצלחה ולמידה?
9. איך יוצרים אמון בין הצופים במורים לבין המורים עצמם?
10. מהם הכללים ליצירת אמון אצל המורה ולאפקטיביות הצפיה?
11. מה נדרש ממנהלי בית הספר כדי שהתצפיות יהיו יעילות?
12. כיצד יוצרים את השינוי שהמורים לא יחששו מצפיה בשיעורייהם?
13. האם השינוי בתפיסת ההוראה אפשרי?

# data[].attributes.body
התייחסות למאמר בכמה היבטים : שינוי בתפיסת ההוראה, תצפיות בשיעורים ע"י המנהל, ומה הסיבות למניעת תהליכים מקדמי הוראה באמצעות תצפית בשיעורים.
לתצפית יש יתרונות וחסרונות החיסרון העיקרי הוא הרגשת חשש ואי נוחות היתרון הוא לקבל משוב חיובי ושלילי על דברים שניתן לשפר או דברים שניתן לשמר בהוראה וזה לא פחות חשוב כמובן שהצופה (מנהל ) צריך לשלוט בכל שיטות המשוב והידע הפדגוגי על מנת שיהיה משוב איכותי וטוב
התיאוריה שהתחברתי אליה בעמוד 155  היא התיאוריה של מדלין האנטר שבה אין צורך בפגישת טרום תצפית , התצפית היא בשיטת הוראה פתוחה, הכנה לפתיחת משוב, לאחר מכן פגישת משוב וניתוח יחד עם המורה 1*1 ביחד עם המנהל.
לדעתי במיוחד בתחילת הדרך של המורה צריכים להיות יותר צפיות ויותר משובים ולחלק טבלה ל 2 : נקודות לשימור ונקודות לשיפור ע"פ פרמטרים ברורים של הוראה.
חשוב שתהיה בשיחה שהיא לא שיחת נזיפה, אלא בצורה של אוזן קשבת וגם אם טעינו נשתפר בפעמים הבאות ונתקן ליקוים שאולי אנחנו לא רואים, אלא מורה או מנהל בעל וותק רואה.

# data[].attributes.body
השאלות מתוך המאמר:
1. האם השינוי בתפיסת ההוראה ובביצועה הלכה למעשה אכן אפשרי?
2. מה נדרש ממנהלי בית הספר כדי לקדם את התצפיות בשיעורים?
3. מה מונע ממנהלי בית הספר לקיים תהליכים מקדמי הוראה באמצעות צפייה בשיעורים?
על פי המאמר התשובה לשינוי היא על ידי תצפית ושיח פדגוגי בין המנהל הצופה למורה.  שיח שמושתת על חמשת העקרונות.
אמון- הבסיס לצמיחה ולהעצמה, יצירת אמון בין צופה למורה.
עקביות- תצפית כחלק מובנה מסדר יום ניהולי.
אמפתיה- ללא רגישות לא ניתן לנהל שיח פדגוגי מצמיח.
ידע פדגוגי- על הצופה להיות מיומן בידע פדגוגי עשיר. להכיר גישות הוראה ולדעת להעלות הצעות לשיפור התנהגות.
שפה- שפה ממוקדת בתהליך ההוראה ובפדגוגיה ולא בשינוי אישיות המורה.

בעמוד 155 התחברתי לתיאוריה של קית׳ גולדהאמר שכן בעיניי יש חשיבות גדולה לפגישת טרום תצפית ותכנון עם המורה. הפגישה עם המנהל לאחר שהכנת מערך שיעור תורמת רבות כשמתנהל שיח פדגוגי מקצועי סביב התוכן, דרכי העברה, מטרות וכיצד הן מועברות. תיאום הציפיות בין המורה למנהל בשלב זה יסייעו למורה להרגיש ביטחון רב יותר בשיעור. כמו בכל דבר בחיים, כשאנו עושים הכנות הדברים מתנהלים בצורה בטוחה ויעילה יותר. לאחר מכן תתנהל התצפית וניתוח וקביעת אסטרטגייה. ניתוח הנעשה בשיעור וקביעת אסטרטגייה לשיפור הפדגוגיה. פגישת משוב וניתוח בתוך הפגישה. משמעותו של השיח הפדגוגי היא ביכולת לשאול שאלות ולהקשיב הקשבה מלאה ופעילה. משוב יעיל בעיניי הוא משוב שנערך מיד לאחר השיעור עצמו. משוב בו לא מתייחסים לתיקון התנהגות ההוראה אלא בחיזוק התנהגות הוראה יעילה ובשינוי התנהגות שלא תורמת ללמידה. למנהל תפקיד חשוב ביצירת אמפתיה ורגישות שתכיל את המורה העומד בפניו ממש כפי שהמורה צריך להכיל את תלמידיו. מנהל בעל יחס אנושי למוריו מעביר את המסר החשוב ביותר במתן משוב מצמיח אשר בונה בטחון ומקנה כלים ללמידה יעילה.

# data[].attributes.headline
ליאורה נחמני

# data[].attributes.subject
ליאורה נחמני

# data[].attributes.body
התיחסות לשאלות שעלו במאמר (והצגה שלהן):
1. האם השינוי בתפיסת ההוראה ובביצועה הלכנ למעשה אכן אפשרי?
2. מה נדרש ממנהלי בית הספר כדי לקדם את התצפיות בשיעורים?
3. מה מונע ממנהלי בית הספר לקיים תהליכים מקדמי הוראה באמצעות צפיה בשיעורים?

התשובה המוצעת היא החלפת המשוב הקליני בשיטה אחרת שעיקרה תצפית ושיח פדגוגי כלומר, החלפת שיחת המשוב בשיח פדגוגי משותף בין המנהל למורה. בשיח זה יש לעבוד על פי העקרונות של אמון, עקביות, אמפתיה, ידע פדגוגי ושפת שיח מתאימה.
ברור ששיטה זו טובה לאין ערוך משיטת המשוב (שעדיין רווחת בארגונים רבים).
להערכתי שימוש בשיטה החדשה יבטל חששות של מורים, ויניב תוצאות טובות יותר הן למנהלים והן למורים.

ליאורה נחמני

# data[].attributes.body
התייחסות למאמר בכמה היבטים:

התייחסות קלינית

שיח פדגוגי

מטרות הערכה
לאחר קריאת המאמר המסכם בעיקר את דרכי הערכת מורים שאחת מהן היא התצפית. מניסיוני ומנסיון של מורים אחרים, תצפית בזמן שיעור מביאה עימה הרגשה לא כל כך נעימה, סוג של מבחן. בעיקר בגלל שצפייה במורה מגיעה עם המון חששות ולחץ. למרות כל זאת אני חושבת שאם המנהל\המורה החונך מגיע ממקום של לעזור ולתמוך ולא רק להעביר ביקורת החוויה יכולה להיות יעילה ומיטבית יותר.
פותחה גישה נוספת- "הניתוח הקליני"- מטרתה לשפר את ביצועי המורה בכיתה על סמך ההתרחשויות בשיעור.
השיח הפדגוגי נורא חשוב ללמידה ולחווית המורה מהתהליך- צריכה להתקיים שיחה בין הצופה  שהוא המנהל, על מנת להראות ולהסביר למורה על מה כדאילשים יותר דגש.

התיאוריות השונות בעמוד 155 בטבלא-
התחברתי לתיאוריה של קית' גולדהאמר, תיאוריה זו מתחילה בפגישת טרום תצפית ותכנון יחד עם המורה להפגת הלחצים. לאחר מכן מתבצעת התצפית ומיד לאחר מכן בונים אסטרטגיות לשיפור\שימור ההוראה. קיום שיחת משוב, חשוב לומר גם מילים טובות ואחר מכן ניתוח הפגישה והערכת המורה, כמובן שיתוף תמידי בין המורה למנהל.
השינוי שחל בתצפית ובשיח הפדגוגי- מנהלים רבים הפסיקו לקחת חלק בתצפיות בעקבות החשש מכניסת מנהל לשיעור ויתרה מזו הם ראו שאפשר גם להצמידמורה מלווה ותיק שיצפה ויעריך את המורה. בדרך זו מורים רגועים יותר, משתפים יותר ומרגישים יותר בנוח.
אמון עקביות אפתיה, ידע פדגוגי ושיח מקצועי הם המפתח להצלחה של המורה ושל בית הספר, כך כל הצדדים מרוויחים.

לפי דעתי, תכונות אישיות ישפיעו על המנהיגות שבי בכך שאם יצא לי לצפות במורה אני קודם כל אבנה את האמון בינינו, כך שירגיש נוח שאגיע לצפות בו. אעביר הרגשה שלשנינו יש את אותה מטרה- להצליח בשיטות ההוראה ושישיש יותר קל למורה ולתלמידים.
בתור צופה אני חושבת שיש תכונות אישיות בבן אדם שהן הכרחיות, כמו למשל יכולת הכלה, יצירת אמון, אוזן קשבת, לדעת לומר את הדברים בצורה נעימה, בעיקר דברים שהיו פחות טובים.

# data[].attributes.headline
הנכם מתבקשים לרשום בדף זה את השאלות מתוך המאמר של קובי גוטרמן

# data[].attributes.subject
הנכם מתבקשים לרשום בדף זה את השאלות מתוך המאמר של קובי גוטרמן