# data[].attributes.body
Min inbjudan ska vara till en helt vanlig födelsedagsfest!!
Jag har velat testa poly-teknik ett bra tag, och det känns som att det passar att använda det i detta sammanhang - så ska prova att göra ett självporträtt med denna teknik. En grafisk designer jag följer på instagram använder sig ibland av denna teknik och har sedan jag såg den där (se nedan) velat testa.

# data[].attributes.body
Denna häftiga teknik vill jag lära mig...

# data[].attributes.headline
Mer inspiration av poly-stil, särskilt när det gällde självporträtt-formatet

# data[].attributes.subject
Mer inspiration av poly-stil, särskilt när det gällde självporträtt-formatet

# data[].attributes.body
Inspiration från Instagram-kontot iskogochmark som blandar grafiska element med fotografier...
Hon använder sig också av element som smälter in i varandra, och det hade också varit häftigt att testa (se nedan) - kanske ska självporträttet få flyta in i något reellt?

# data[].attributes.body
Det visade sig vara komplicerat nog med självporträtt i poly-stil så jag har använt detta självporträtt som den komplexa biten i inbjudan, och låtit resten vara av enklare, mer stilren karaktär. Det svårare än jag trodde att göra denna typ av självporträtt, särskilt att få till färgtonerna så att det kändes som de på den riktiga bilden. Jag har lärt mig massor av att testa mig fram, och av tutorials, men hade varit spännande att få en mer långsam och utförlig introduktion till tekniken!

# data[].attributes.body
Nyligen såg jag en dokumentär om hur datorn AlphaGo slog världsmästaren Lee Sedol i det oändligt komplexa spelet Go. Det var både smärtsamt, fascinerande och lite läskigt att se datorn vinna över honom. Hans ödmjukhet och den livsvisdom han hämtat från detta vackra spel som i den mänskliga versionen bygger så mycket på intuition, var vacker och inspirerande. Och den gjorde det desto mer ont någonstans att se honom kämpa och förlora - mot en dator som inte spelar som en människa, med inbyggda brister och egenskapade begränsningar, utan som utgår ifrån de möjligheter som faktiskt finns - regelboken.

Det fantastiska i hur tekniken utvecklas inspirerar mig, och jag skulle vilja bjuda till ”filosofisk fest” där teman AI med människan utforskas, diskuteras och provas på. Var kommer gränserna att gå mellan ai och människan? Var blir det farligt att sudda ut dem och hur långt kommer det dras?

https://youtu.be/4pkwQoOepa4

# data[].attributes.attachment_link.description
Google computer program AlphaGo has beaten the world champion of Go, Lee Sedol, twice. But the battle isn't over yet. Subscribe for more videos: http://www.youtube.com/channel/UCV3Nm3T-XAgVhKH9jT0ViRg?sub_confirmation=1 Like us on Facebook: https://www.facebook.com/ajplusenglish Download the AJ+ app at http://www.ajplus.net/ Follow us on Twitter: https://twitter.com/ajplus

# data[].attributes.body
På samma tema som ovan, fast ändå inte så känns det som att Asien i allmänhet (men kanske i och för sig Japan i synnerhet) anammat teknikens framsteg, och arbetat in den kulturellt på vissa sätt. Jag tänker på hur man utformar städer, hur man ser det speglat i populärmusik, manga mm. Min inbjudan ska ta intryck av det gamla Asien och liksom bjuda in de nya, tekniska AI-elementen in i det…

Hittat en font jag gillar som känns ganska Kung-Fu visserligen, men även som en modern kalligrafi: Hirosh.

# data[].attributes.headline
Mer inspiration när det gällde självporträtt

# data[].attributes.subject
Mer inspiration när det gällde självporträtt

# data[].attributes.body
Lee Sedol gav mig en känsla av det gamla japan, de vackra japanska och kinesiska trädgårdarna, det böljande och levande som vi människor alltid har hedrat och älskat. Kanske är det den delen av naturen som för mig symboliserar vår mänsklighet, och som få ställas i kontrast till det som tidigare varit hårt, kantigt och onaturligt i teknikväg, men som med AIs utveckling kanske kommer integreras till något vackert, sinnligt och kanske på sitt sätt, mänskligt…

# data[].attributes.body
Det finns något så vackert i kalligrafin som inspirerar och lockar fram som en dans i sinnet...

# data[].attributes.body
Jag vill blanda känslan av något futuristiskt med det naturliga, få med de asiatiska dragen i både typografin och naturelementen... Egentligen hade detta sett ännu bättre ut om jag varit av asiatiskt ursprung, och kanske även hade handmålat bakgrunden!

# data[].attributes.body
Jag kände att jag nog hade behövt arbeta mer med lager på lager av element som skulle ha skapat mer av kontrasten som jag ville få fram mellan det "digitala" och det naturliga, och samtidigt känslan av att de hörde ihop. Kunde ha använt handmålad bakgrund till exempel.

Jag använde två typsnitt, vilket är det rekommenderade max-antalet, och satsade på effekt i rubriken och mer samlad font i brödtexten.

Det var intressant att få komma på olika idéer till samma porträtt, och när idéerna väl kom så kom många (bra läxa att ta med sig!).

Inser verkligen att övning ger färdighet, och som det stod i det sista kursbrevet så gäller det att förutse eller känna till folks reaktioner för att kunna spela an på dem - och det kräver nog en del både övning och intuition för att man ska bli riktigt vass på detta!

# data[].attributes.body
Jag började med att göra ett "vanligt" självporträtt i Illustrator, men fastnade hela tiden då jag inte alls kan (eller kunde! Har definitivt blivit bättre!) Illustrator, och kunde inte riktigt hitta någon bra tutorial att följa online. Efter att ha hakat upp mig allt för länge, så bestämde jag mig för att testa något som jag verkligen inspirerades av - och därför blev det prov av poly-tekniken! Känner mig nöjd med de grafiska elementen i inbjudan, men inte jättenöjd med typografin i brödtexten. Känner ofta att den blir för tråkig i relation till rubriken, men ändå bra att tänka på läsbarheten...