# data[].attributes.headline
Toteutimme pienryhmässä kuvataiteellisen toiminnan suunnittelun ja toteutuksen. 

# data[].attributes.subject
Toteutimme pienryhmässä kuvataiteellisen toiminnan suunnittelun ja toteutuksen. 

# data[].attributes.body
Aiheeksemme valiokoitui rakennettu ympäristö ja suunnittelimme kokonaisuuden aiheeseen "valon ja varjon laatikkoleikki"
Alla linkki making of videoon jonka on kuvannut ja leikannut sekä musiikin tuottanut Mikko Varjanne

# data[].attributes.attachment_link.title
Valon ja varjon laatikkoleikki - Making of - Helsingin yliopisto - 2018

# data[].attributes.body
LASTENTARHANOPETTAJA KUVATAIDEKASVATTAJANA

Kuvataidekasvattaja Sinikka Rusanen (2007) pohtii kirjassaan Taidekasvattajaksi
varhaiskasvatukseen: kuvataiteen opintojen kehittäminen lastentarhanopettajien
koulutuksessa, omia taidekasvattajuutensa muotoutumisen lähtökohtia. Rusasen mukaan
taidekasvattajan identiteetin rakentumiseen vaikuttaa koulutuksen lisäksi paikat joissa
työskentelee tai on työskennellyt (Rusanen. 2007. s. 77.) Omaan
lastentarhanopettajuuteeni sekä siihen millaista kuvataidekasvatusta minä
lastentarhanopettajana haluan antaa, on muotoutunut juurikin koulutuksen ja
oikeanlaisten työpaikkojen myötä.
Nuoruuden kuvataidelukion oppi eri tekniikoista ja työskentelymahdollisuuksista antoi
perinteistä koulua laajemman tietopohjan kuvataiteen historiasta, tekniikoista ja
erityisesti taiteen tuottamisesta. Itselleni lopputulos ei koskaan ollut merkittävässä
asemassa kuvataiteita harrastaessa, vaan itse tekeminen. Kuvataiteellinen ilmaisu
miljoonine mahdollisuuksineen ja kokeminen, on mielestäni avaimia myös siihen
millaiseen taiteen kokemisen ja tekemisen maailmaan haluan lastentarhanopettajana
lapsia johdattaa.
Historian lehdillä askartelemassa
Suomalaisen varhaiskasvatuksen juuret ovat Friedrich Fröbelin pedagogiikassa. Sen
mukaan lapsen suunnitellun toiminnan tuli edistää persoonallisuuden kasvua sekä
fyysistä ja henkistä kehitystä (Rusanen 2007, s. 80). Fröbelin mielestä taideaisti oli
ihmisen ominaisuus, jota tuli lapsuudesta asti huomioida. Pedagogiikkaan kuului ohjatut
tehtävät, johon sisältyi maalaus, piirtäminen, rakentelu ja asettelu eri teorioiden pohjalta
tehtynä. (Rusanen 2007, s.80)
Fröbeliläinen askartelutraditio oli oman aikansa taidekasvatusta ja ne loivat perinteet
varhaiskasvatuksen askarteluperinteille. Rusasen (2007) mukaan, Fröbelin
pedagogiikkaan kuuluva näkemys, jossa lapsi on aktiivinen toimija, ennakoi matkaa kohti
itseilmaisua.
50- ja 60-luvuilla askartelu-termin alle liitettiin sekä kuvallinen toiminta että käsityöt.
1972 kokeilu esikoulun opetussuunnitelmaan löydettiin uusi muotoamisen- käsite.
Muotoamisen alle liitettiin kuvallinen työskentely ja askartelu. Kuvataide-termi löytyy
vasta hieman myöhemmin erään varhaiskasvatuksen henkilökunnan komitean
mietinnöstä. (Rusanen 2007, s.82)
Rusanen (2007) tuo esiin kiinnostavalla tavalla, kuinka askartelu-termin käyttö lopetettiin
opetussuunnitelmassa 90-luvulla sekä Helsingin yliopistossa lastentarhanopettaja
koulutuksessa vuonna 1995. Kuitenkin termi elää vahvasti kentällä ja askartelua
pedagogiikkaa toteutetaan laajasti ja runsaasti lähes jokaisessa suomalaisessa
päiväkodissa. Rusasen (2007) mukaan, ilmiön totuttaminen jatkuu 60-80-luvuilla
kouluttautuneen henkilökunnan johdolla.
Miksi mikään ei muutu?
Viimeistään nyt uuden varhaiskasvatussuunnitelman perusteiden myötä, mutta myös jo
kauan sitten olisi varhaiskasvatuksen kentillä kuulunut kuvataidekasvatuksen olla linjassa
vasun kanssa. Liikunnan ja musiikin pedagogiikat ovat lasta osallistavia, lisäkoulutusta
aiheista on tarjolla paljon, materiaalia ja tutkimuksia liikunnan merkityksestä ja
musiikkikasvatuksesta tuotetaan runsaasti. Osallisuuden termi on nostettu suureen rooliin
uudessa vasussa ja positiivinen pedagogiikka on jo laajalti käytössä oleva menetelmä
päiväkodeissa mm. Helsingin kaupungin koulutustarjonnan ansiosta. Mistä johtuu, että
askarteluperinteet elävät niin vahvasti päiväkodeissa yhä, vaikka sen opettaminen
koulutuksessa on lopetettu edellisellä vuosikymmenellä.
Päiväkodeissa yhä vain askarrellaan. Vuodenkiertoon sitoutunut askartelu toistuu
samanlaisena vuodesta toiseen. Kaikki erilaiset aikuisjohtoiset malliaskartelun muodot
toistuvat samanlaisena päiväkodista toiseen mentäessä. Aikuisen täydellistä mallia
mukailevat samanlaiset lumiukot, leppäkertut ja pingviinit, seinällä aikuisen silmän
korkeudelle asetettuna, viestivät estetiikasta mitä aikuinen arvostaa. Näistä töistä on
kaukana lapsen sisäisen äänen kuuleminen, taiteellinen kokeminen, luovan ilmaisun
kehittyminen tai ”lapsen sata kieltä”.
Vuosikymmenet säilyttänyt askartelun suosio voidaan Rusasen (2007) mukaan nähdä
olevan kietoutunut Fröbeliläisen keskusaihe pedagogiikan ympärille. Aikuisjohtoiset
vuodenaika- ja juhlateemat ovat yksinkertaisesti olleet helppoja toteuttaa askartelun
menetelmin.
Taidekasvatus-käsite rantautuu varhaiskasvatukseen
Kuvallisen alueen toiminta tarkennettiin taidekasvatuksena esiopetussuunnitelmassa
1984. Rusasen (2007) mielestä, tämä tarkennus oli merkittävä taidekasvatuksen kannalta,
koska tällöin termi mainittiin ensimmäistä kertaa varhaiskasvatukseen liittyvissä
ohjeistuksissa. Esiopetussuunnitelman sisällöllisen kehyksen rakenteeksi suositeltiin
olevan ”taiteen vastaanottamista ja tuottamista sekä toimintojen, menetelmien ja
välineiden käytön oppimista” (Rusanen, 2007. s., 86.)
Muutoksen tuulet jatkuivat kaksituhatta luvulle tultaessa, jolloin
varhaiskasvatussuunnitelman perusteisiin 2003 taiteellinen kokeminen ja ilmaisu
määriteltiin. Määritelmä liitettiin esteettiseen orientaatioon, jonka tavoitteet jäivät
Rusasen (2007) mielestä sekavaksi, runsaiden irrallisten asiasanojen vuoksi. Taiteellinen
kokeminen ja lapsen ominainen tapa toimia jäivät tällöin vielä vasusta puuttumaan.
Merkittävänä taidekasvatuksen toiminnan kehittäjänä toimi Mannerheimin
lastensuojeluliitto vuosina 1970-1980. Liitto järjesti runsaasti tutkimus-, kehittämis- ja
koulutustoimintaa sekä kerhotoimintaa ympäri suomen. Liiton järjestämän kokeilujen
myötä havaittiin taidekasvatuksen tukevan lapsen myönteisen minäkuvan ja lasten
keskinäisten suhteiden kehittymistä. Tavoitteiksi nostettiin myös vuorovaikutuksen
tukeminen perheiden kanssa. Mannerheimin lastensuojeluliiton taidekasvatusnäkemys
piti sisällään ajatuksen, että kasvatuksen piti sisältää kaikki taiteenalat ja tavoitteena oli
myös rakentaa lapsen suhde kulttuuriin.
Miten tähän päädyttiin
Uudenlaisia, lapsen osallisuutta painottavia taidekasvatuksen kokeiluja alettiin tehdä
ympäri suomea 85-vuodesta lähtien. Espoon taidekoulun toteuttama kokeilu ” Mistä alkaa
taide - mihin päättyy leikki?” projekti lähestyi lapsen havainnoista ja elämyksistä
käynnistyvä ajattelu toi uudenlaisia käsityksiä lapsen toimijuudesta ja aikuisen roolista
motivoijana. Projektiin osallistuneiden päiväkotien henkilökunnan koettiin saaneen lisää
välineitä toteuttaa kuvataidetyöskentelyä varhaiskasvatuksessa. Lapsen ilmaisun
näkökulmaa tuotiin osaksi taidekasvatusta espanjalaisen Reggio Emilia pedagogiikan
myötä. Reggio Emilia pedagogiikka toi projekti ja teematyöskentelyn laajasti
päiväkoteihin. (Räsänen. 2007. s., 94-95)
Koko 1990-luvun taidekasvatus jatkui runsaana ja esimerkiksi stakes tuki
taidekasvatuksen projekteja ja kehittämistyötä päivähoidon laadun parantamisen
näkökulmasta. Projektityöt, pitkäkestoiset teemat ja toiminnan dokumentointi ovat
Reggiolaista pääomaa. (Räsänen. 2007, s. 100)
Vuonna 2003 varhaiskasvatussuunnitelman perusteisiin lisättiin uudenlainen painotus
taidekasvatuksesta osana lapsen luontaista tapaa toimia. Sieltä nousee myös esiin taiteen
itseisarvo muodossa: ” se on merkityksellistä sinänsä, sillä lapsi nauttii taiteesta, taidoista
ja ilmaisusta. Uran uurtavasti vasussa nousi käsitys siitä, että taiteellinen toiminta on
lapselle luontainen tapa toimia. (Räsänen, 2007, s., 105)
Minä kuvataidekasvattajana
Olen onnekseni päätynyt useasti töihin päiväkoteihin, joissa kuvataide lapsen ominaisena
tapana toimia on nostettu painottavaksi toiminnan alueiksi kyseisissä päiväkodeissa.
2000-luvun alussa työskentelin muutamissa Reggio Emilialaista pedagogiikkaa
painottavissa päiväkodeissa, joissa ateljeet ja piazat läpinäkyvine lasiseinineen loivat
hulppeat mahdollisuudet toteuttaa lapsen ilmaisun muotoja. Taidetarvikkeisiin oli aina
varaa, eikä kukaan ihmetellyt ryhmähuoneiden katosta roikkuvia kanaverkkojakaan.
Oma näkemykseni kuvataidekasvattajana pohjaa Reggiolaisiin perinteisiin ja lapsen
toimijuuden tukemiseen, maailman ihmettelyyn, luovuuden tukemiseen ja
mahdollisuuksien tarjoamiseen. Oma tehtäväni on viedä lapsi häntä kiinnostaville alueille
tai havainnoiden löytää aiheita mitkä koskettavat juuri nyt lasten maailmaa. Lapsi saa
kokea ja tutkia maailmaa taiteen keinoin, jossa itse prosessi on tärkeämpi kuin lopputulos.
Prosessia tulee myös dokumentoida aktiivisesti, jotta siihen voi palata prosessin aikana ja
myöhemmin prosessin loputtua. Lapsen taiteen tekemisen prosessin dokumentointi on
myös mielestäni havainnoinnin ja arvioinnin tärkein väline. Sen avulla voin suunnitella
lapsen henkilökohtaisen vasun tavoitteita ja niiden toteutumista sekä laajemmin koko
lapsiryhmän tavoitteita ajatellen
Lähdekirjallisuus: Rusanen, S. 2007. Taidekasvattajaksi varhaiskasvatukseen: kuvataiteen opintojen kehittäminen lastentarhanopettajien koulutuksessa. Taideteollinen korkeakoulu. Helsinki. Verkkojulkaisu: https://aaltodoc.aalto.fi/handle/123456789/11894 >> sivut 78-114. Rusanen, S., Kuusela, M., Rintakorpi, K. & Torkki, K. (toim.) 2014. Musta tuntuu punaiselta – kuvataiteellinen toiminta varhaisiässä. Kirjapaja.

# data[].attributes.body
Lapsella on sata kieltä

Lapsi on tehty sadasta.

Lapsella on sata kieltä,
sata kättä, sata ajatusta,
sata tapaa ajatella, leikkiä ja puhua,
Sata, yhä vain sata tapaa
kuunnella, ihmetellä, rakastaa;
sata riemua,
Laulun ja oivalluksen riemua,
sata maailmaa löydettäväksi,
sata keksittäväksi, sata uneksittavaksi.

Lapsella on sata kieltä
(ja taas sata ja taas sata),
mutta häneltä ryövätään yhdeksänkymmentä yhdeksän.
Koulu ja kulttuuri
leikkaavat pään irti ruumiista.
Hänelle sanotaan:
ajattele vailla käsiä, toimi vailla päätä! Kuuntele, älä puhu!
Ymmärrä, älä iloitse!
Rakasta ja ylläty, mutta vain pääsiäisenä ja jouluna!
Häntä käsketään löytämään
vain se maailma joka jo on –
ja häneltä viedään yhdeksänkymmentä yhdeksän maailmaa sadasta.

Häntä opetetaan:
leikki ja työ, todellinen ja kuviteltu,
Tiede ja fantasia, taide ja maa,
Järki ja unelmat ovat aivan eri asioita. Kaiken kaikkiaan:
hänelle sanotaan, että sataa ei ole.
Mutta lapsi vastaa:
sata on, kuitenkin se on.

Loris Malaguzzin runosta suomentanut Kari Rydman
(Wallin, 2000: Reggio Emilia ja lapsen sata kieltä)

# data[].attributes.body
Tämän sarakkeen kuvissa voi lähteä tarkastelemaan rakennettua ympäristöä valoineen ja varjoineen. Se mitä kuva esittää ei ole olennaista, vaan se mitä kuva pitää sisällään. Lasten kanssa kuvataiteellinen ilmaisu lähtee myös tutkimisesta, ilmiöiden havaitsemisesta.
Mitä kuvassa näkyy?
Miltä se tuntuu?
Värit ovat helppo tapa lähestyä kuvan katsomista.
Mitä värejä kuvasta löytyy?
Minkälaista vihreää?..
Mitäs jos kiveä katsookin luupin läpi tai taskulampun valossa...

# data[].attributes.body
Kurssin alkuvaiheilta saakka olen laittanut tekemiäni tuotoksia näkyväksi tähän padlet alustaan. Alussa käyttämäni formaatti, jossa kuvat latautuvat sekaisin tiilimäisenä nälymänä seinälle sai minut tarkastelemaan töitä viivan jäljen näkökulmasta. Hyvin nopeasti havaitsin samanlaisen viivan toistuvana kaikissa kurssilla tekemissäni töissä. Ei tarvinnut kauas menneisyyteen kun muistin itseasiassa aina toistaneeni samanlaista viivaa kuvataiteellisessa ilmaisussani.
""kursilla tehtyä" sarakkeessa voi tarkastella kurssilla tekemiäni töitä ja niissä toistuvaa viivaa...

# data[].attributes.body
Tapani havainnoida viivaa voi siirtää suoraan varhaiskasvatuksen kuvataiteellisen opetukseen. Lapselle tulee antaa mahdollisuus nähdä ja kokea taidetta, mutta myös opettaa havainnointia omassa ympäristössään.

# data[].attributes.headline
Animaation suunnittelu ja hahmojen tekovaihe

# data[].attributes.subject
Animaation suunnittelu ja hahmojen tekovaihe

# data[].attributes.body
Tätä kuvaa katsoessani lasten kanssa lähtisin tutkimaan siitä löytyviä värejä. vihreä, ruskea, liila, harmaa. Millainen harmaa? Montako erilllaista ruskeaa? Entä paistaako kuvassa aurinko vai sataako vettä?

# data[].attributes.body
Tästä alkoi kurssin ensimmäinen tehtävä. Itselle merkityksellisen esineen valinta luokasta. Säämiskä ja piirtimet olivat ehdoton valinta. Hiilen mustaamat kämmensyrjät ja noki poskissa vievät nopeasti ajatukset nuoreen minään, jolle maailma oli avoinna. Samaa voiman tunnetta tahdon kantaa työhöni lastentarhanopettajana ja antaa evääksi lapsille päiväkodeissa.

# data[].attributes.body
Tässä tekniikassa alan huomata viivan joka nousee esiin kaikissa kurssilla tuottamissani töissä. Tässä se muistuttaa linolevylle tehtyä kaiverrusta.

# data[].attributes.body
Öljyliidun jälki peittyy peitevärillä. Alta pilkottaa tutut vierekkäiset viivat

# data[].attributes.headline
Eläin hahmoa rakentaessa teki mieleni käyttää varastossa näkemiäni jäätelötikkuja. Yhdeksän vuotias poikani on intohimoinen kuumaliimapyssyn käyttäjä ja liiman aiheuttamat palovammat ovat pojalla  arkipäivää. Lähdin tässä tehtävässä hakemaan siilille muotoa limittäin asetettujen tikkujen kautta. 

# data[].attributes.subject
Eläin hahmoa rakentaessa teki mieleni käyttää varastossa näkemiäni jäätelötikkuja. Yhdeksän vuotias poikani on intohimoinen kuumaliimapyssyn käyttäjä ja liiman aiheuttamat palovammat ovat pojalla  arkipäivää. Lähdin tässä tehtävässä hakemaan siilille muotoa limittäin asetettujen tikkujen kautta. 

# data[].attributes.body
Mistä johtuu, että tekee mieli käyttää samanlaista tekniikkaa jokaiseen työhön. Tässä vaiheessa en vielä huomannut aina samanlaisena toistuvaa piirtimen jälkeä.

# data[].attributes.body
Tämän tekeminen oli ihanaa. Tää todella motivoi mua lähes hurmokseen. Kaikki nuoruuden kouluaikainen grafiikan tekeminen tulvi mieleen rytinällä; linokaiverrus erilaisille levyille ja metalligrafiikka. Höyryt ja hapot, telat ja lasilevylle leviävä maali. Grafiikka oli nuorena kuvataidelukiolaisena parasta ja näyttää olevan edelleen.

# data[].attributes.body
Animaation teko on niin hauskaa ja helppoa. Tämä on varmaksi havaittu taideleikkihitti päiväkodeissa.

# data[].attributes.body
Valkoiselle levylle hammastikulla jäljen kaivertaminen on vaikeaa. Linolevyä kaivertaessa, näet viivan kehittymisen ja voit päätellä sen perusteella vedoksen jäljen. Tässä viiva ei piirry näkyviin, ennen kuvan vedostamista paperille. Tässä ensimmäisessä vedoksessa solumuovi on imenyt suuren osan maalista. Tavoittelinkin utuista lopputulosta, joskin väriä olisi kuitenkin saanut olla hitusen enemmän. Olin silti ihan tyytyväinen lopputulokseen.

# data[].attributes.body
Minua on aina kiinnostanut kuvataiteellisessa ilmaisussa värit, muodot ja varjot enemmän kuin se mitä kuva esittää. Olen paljon kiinnostuneempi ilmaisemaan tunnelmia kuin esittäviä kuvia. Kiasman talven 2018 näyttelyssä minua liikutti eniten...

# data[].attributes.body
Saven muotoilu on hauskaa ja rentouttavaa puuhaa. Harvoin käytetty materiaali varhaiskasvatuksessa. Ehkä se johtuu oman osaamisen pelosta ja polttouunin puutteesta. No, jatkossa ihan varmasti otan käyttöön enemmän! Kivaa puuhaa, kertakaikkiaan.