# data[].attributes.headline
1. Виникнення 

# data[].attributes.subject
1. Виникнення 

# data[].attributes.body
Субкультура емо бере свій початок у США в середині 1980-х років. Спершу це був музичний напрямок, який називали emocore або emotional hardcore. Він виріс із панк-року, але відрізнявся більшою увагою до особистих емоцій та переживань. Якщо панк переважно критикував суспільство, то емо більше зосереджувався на внутрішньому світі людини. Музиканти співали про почуття, дружбу, сумніви, особисті проблеми. Це було новим і незвичним, тому швидко привабило підлітків, які шукали спосіб виразити власні емоції.

# data[].attributes.headline
2. Популярність

# data[].attributes.subject
2. Популярність

# data[].attributes.body
Справжнього розквіту емо досягли у 2000-х роках. У цей час з’явилися відомі гурти, як-от My Chemical Romance, Fall Out Boy, Paramore, Tokio Hotel та інші. Їхні пісні звучали на радіо, на музичних каналах, і молодь активно переймала цей стиль. Емо перетворилися з вузького музичного руху на цілу молодіжну субкультуру з власною модою, поведінкою та навіть світоглядом. У багатьох країнах виникли спільноти фанатів, які називали себе «емо-кідами».

# data[].attributes.body
Основна ідея емо – це щирість та відкритість у вираженні своїх почуттів. Емо відкидали думку, що «сильна людина не повинна показувати емоції». Навпаки, вони вважали, що плакати, сумувати чи розповідати про свій біль – це нормально. Також у культурі емо була важлива індивідуальність: кожен підкреслював свій особистий стиль і відрізнявся від «сірої маси». Водночас для багатьох підлітків емо стали символом протесту проти байдужості дорослих і суспільних норм.

# data[].attributes.headline
4. Зовнішність 

# data[].attributes.subject
4. Зовнішність 

# data[].attributes.body
Однією з найпомітніших рис субкультури був зовнішній вигляд. Емо зазвичай носили чорний одяг, тісні джинси, футболки з назвами улюблених гуртів, а також кольорові пояси, браслети, значки. Волосся фарбували в чорний колір або робили яскраві пасма – рожеві, сині чи фіолетові. Найвідоміша ознака зачіски – довга чілка, яка закривала одне око. Макіяж був популярний не лише серед дівчат, а й серед хлопців: чорні підведені очі вважалися частиною стилю.

# data[].attributes.body
Музика емо була основою всієї культури. У піснях звучали теми дружби, кохання, нерозуміння з боку батьків, пошук себе, а також сумніви й навіть депресивні настрої. Через це іноді емо критикували за «надмірну драматичність». Але саме така відвертість робила їхні пісні близькими для підлітків. Багато хто вперше чув у музиці слова, які описували його власні почуття. Це створювало відчуття, що «ти не один у своїх проблемах».

# data[].attributes.body
Емо-субкультура сильно вплинула на молодь. Вона дала підліткам відчуття спільноти: багато хто знаходив друзів серед тих, хто теж слухав емо-музику і носив подібний одяг. Це був спосіб самовираження і водночас форма захисту від світу дорослих. У деяких країнах навіть виникали дискусії в суспільстві, чи не є емо небезпечними через свої темні тексти. Проте більшість підлітків просто знаходили у цій культурі віддушину.

# data[].attributes.headline
«Намалюй мені хлопчика

# data[].attributes.body
«Намалюй мені хлопчика у стилі Ємо»