# data[].attributes.attachment_link.readable_text
(+ SPOILER) S touto knihou jsem se poprvé setkal v roce 2007 a stala se z toho láska na celý život. Četl jsem vydání z edice Světová literatura, kterou vydávaly Lidové noviny. Je to opravdu krásný nakladatelský počin, čítající 60 svazků. Do dnešních dní má čestné místo v mé knihovně.

Koně se přece střílejí je velmi krátkou novelkou. Necelých sto stran máte přečteno za slabou hodinu, ale mohu slíbit, že to bude hodina nezapomenutelná. Autor na minimálním rozsahu rozehrává komorní drama, které ožívá s každou větou a dokáže budovat naprosto jedinečný přátelský, až milostný vztah dvou lidí, spíše v životě přežívající, než skutečně žijící. To vše je doplněno velmi netradičním prostředím tanečního maratonu. A tím bych rád začal, protože se jedná o divadelní scénu, kde autor následně mistrně režíruje svůj záměr.

Spíše než taneční soutěž sledujeme v knize boj o holé životy. Soutěžící desítky hodin trpí na tanečním parketu a to pouze pro potěchu nenasytných diváků. Odměna je lákavá. 1500 dolarů je v době ekonomické krize opravdu slušný balík, který může změnit život. Navíc se těchto maratonů často účastní lidé od filmu, stále fungujícího jako nablýskaný americký sen. Možná si vás zde někdo všimne, možná spíše ne.

Středobodem příběhu jsou dvě postavy. Gloria a Robert. Oba dva toužili po úspěchu u filmu, který se zatím nedostavil. Přežívají ze dne na den, hledají práci a jakoukoliv naději. Poznávají se čistě náhodou a je to právě Gloria, která Roberta přesvědčí, aby se účastnil taneční soutěže, byť on zprvu odmítá. A jak soutěž postupuje a náš pár se blíží možnému úspěchu, tak zároveň začínáme odkrývat duši Glorie.

Úmyslně jsem nenapsal, že odkrýváme její životní příběh, protože to by nebylo přesné. S každou další stránkou zjišťujeme, jak bolestivý je pro Glorii život, jak těžké věci zažila a jak kruté může být každé další ráno. A poznává ji i Robert. Robert, který si při prvním pohledu na ni řekl, že je krásná. Stává se jejím přítelem a uvědomuje si, že by ji možná dokázal milovat. Udělat pro ni naprosto cokoliv. A to vše směřuje až do tragického konce. Pro čtenáře nepřekvapivého, protože je odhalen již na první stránce knihy, ale přesto syrového a mrazivého.

Kniha je přiznanou kritikou konzumní společnosti a třídních rozdílů mezi lidmi. Ti umí být krutí, hloupí a k ostatním slepí. Není to ovšem kritika, která z příběhu vystupuje a narušuje ho. Je jeho integrální součástí, naprosto přirozenou a pochopitelnou v období světové ekonomické krize. Ve svém jádru se jedná o intimní portrét dvou lidí, které svedl dohromady osud.

Pokud si knihu užijete, tak jednoznačně doporučuji i legendární filmové zpracování. To spatřilo světlo světa v roce 1969 a bylo režírováno legendárním Sydney Pollackem. Hlavních rolí se zhostili Jane Fonda a Michael Sarrazin. Excelentní byl taktéž Gig Young, za svůj výkon oceněn Cenou Akademie.

# data[].attributes.attachment_link.description
(+ SPOILER) S touto knihou jsem se poprvé setkal v roce 2007 a stala se z toho láska na celý život. Četl jsem vydání z edice Světová literatura, kterou vydávaly Lidové noviny. Je to opravdu krásný nakladatelský počin, čítající 60 svazků. Do dnešních dní má čestné místo v mé knihovně.

# data[].attributes.attachment_link.description
V roce 1932 se Amerika zmítala v otřesech velké krize a život se zdál být trpký a obtížný, jako ještě nikdy předtím. Příběh se odehrává ve věznici Col...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
knihomolka27
Tuto knihu hodně tvoří její zpracování - jedná se o kombinaci odborné literatury, záznamů z kronik a také beletristického zpracování očima postav. Na první pohled to může působit trochu přeplácaně, ale ve skutečnosti to opravdu moc dobře funguje, a vůbec by mi nevadilo číst i jinou knihu na stejném principu.
A ted už k Životicím - no ve škole jsme se o nich skutečně neučili, a je opravdu zvláštní a zarážející co všechno se dá zamíst pod koberec, nebo to zastíní jiné více zmedializované případy. Člověk si pak říká čemu všemu má vlastně pak věřit, co je skutečně pravda. Vychází totiž najevo, že né všechny historické události byly skutečně takové jak jsme se zprvu mohli domnívat. No a autorce se zde daří vidět situaci hned z několika úhlů, dokáže se vcítit i do prospěchářského starosty, nebo slizkého četníka a hledá i jejich motiv, které nemusely být tak jednoznačně zlé..zároven nechává promlouvat hned několik obyvatel Životic a především pak zločiny na ně spáchané, které jsou skutečně absurdní....nechápu jak někdo mohl někoho zabít, ipřesto, že to vůbec nebyli lidé na seznamu. Co to muselo být za lidi, kteří nepotřebovali už žádný důvod a prostě bez rozmyslu stříleli....je tak absurdní si to představit, že to celé působí jen jako část nějaké vymyšlené apokalyptické knížky ....skuteční mrtví lidé, jejiž těla se válí někde po vesnici, takže z celé vesnice je jeden velký hřbitov... to jak rychle se s tím jejich rodiny musí vyrovnat. Opravdu není normální, aby si lidé navykli vídat smrt každý den, a brali jí už jako něco skoro tak samozřejmého jako vstát ráno z postele...

Na knize mi určitě přišly moc fajn i fotografie, které jednak byly poctou těmto neštastným lidem a jednak to velmi dotvářelo atmosféru celé knihy. Byla jsem velmi vděčná i za doslov, který pomocí kronik komentoval, co se dělo dále s Životickými...a i ten pohled na partyzány nebo sousedy vracející se z koncentráků, byl velmi zajímavý...akorát to dokazuje to, jak bylo pro lidi jednodušší svoje problémy házet na ostatní, a že né vždy byla rebelantská činnost brána jako hrdinství a ku prospěchu.
Opět to otevírá zase nové dveře a pohledy na válku jako takovou a jinou skupinu obyvatel.

# data[].attributes.attachment_link.description
knihomolka27 Tuto knihu hodně tvoří její zpracování - jedná se o kombinaci odborné literatury, záznamů z kronik a také beletristického zpracování očima postav. Na první pohled to může působit trochu přeplácaně, ale ve skutečnosti to opravdu moc dobře funguje, a vůbec by mi nevadilo číst i jinou knihu na stejném principu.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Komentáře (293)

Kniha Bílá Voda
ClairDeLune
Pro mě je tato kniha první, kterou jsem od autorky četla. Je skvěle napsaná, námět bezesporu zajímavý. První třetina mě nadchla, když jsem se dostala k půlce, začínala jsem být lehce unavená, ale stále jsem netušila, jaký bude konec. Přiznám se - byla jsem ráda, že už mi zbývá kousek. Není to tím, že by kniha byla napsána nudně, to ne! Ale kniha patří mezi ty, kterým říkám "náladovky". Když nálada vymizí, člověk se pak prostě příběhem prokousavá.
Přesto však Bílá voda stojí za přečtení! Jen doporučím - přečtěte to v nejkratším možném čase :)

Ač je Bílá Voda bichle, přečtla jsem ji za pár dní, tak moc mě to chytlo. Nejvíc mě bavila ta historická linka, novodobý příběh Leny mě úplně neoslovil, ale bez něj by se to tak všechno hezky nepropojilo a jako celek by to nefungovalo. Výborná práce.

Úžasné čtení ... moc mě bavilo číst toto zpracování historické události, která byly velmi důležité v naší historii, ovlivnila mnoho lidí a chodí se kolem ní stále jen po špičkách.
Možná kniha zasáhne více lidi, kteří v církvi žijí a ty co jsou otevření některým "nepřirozeným" událostem. Jsem moc ráda, že se zde jemnou, ale neodbytnou formou dávají otázky, které si myslím, že jsou stále v katolické cirkvi velmi ožehavým tématem, ale je třeba si je klást a odpovídat na ně.
Je tu opět vidět jak tato doba křivila lidské bytosti, učila je ohýbat a uhýbat.
Pár myšlenek, které mě oslovily:
Ale prosím vás, vzala její slova vážně Marie, tomu jsou přece všechny ty malicherné ciráty kolem kněžského svěcení žen úplně fuk. Bůh je především milující a velkorysý, ...
Současný křesťan by neměl stát a se založenýma rukama pozorovat kosmos, nýbrž ... hájit pravdu a právo ...

Za tohle Státní cena za literaturu? Zřejmě ji dostává ta kniha, o které se nejvíc mluví, nikoliv ta nejlepší.

Na Bilou Vodu jsem se tesila. Moc se mi libily Zitkovske bohyne a cekala jsem, ze budu nadsena. To jsem byla, ale asi tak do pulky knizky.
Libi se mi, ze autorka zpracovava realna temata, ke kterym bych se jinak asi nedostala. Rada si u cteni dohledavam fakta a rozsiruju si obzory. Napsano je to po remeslne strance taky vyborne. Ale jak uz jsem psala, zhruba po polovine to zacinalo ztracet dech. Tech nahod a zazraku uz zacalo byt nejak moc a pusobily neverohodne.
Cela kniha na me bohuzel pusobi prekombinovane a zadny wow efekt, po jakem autorka asi touzila se u me nekonal.

Nedočetl jsem, nic pro mne. Nudné, natažené, po půlce knížky jsem se přestal soustředit, nebavilo mě to. A to jsem se na tu knížku tak těšil

Strávila jsem čtením Bílé vody skvělé tři týdny. Příběh řeholnic sice není nikterak veselý, na začátku jsem dokonce pochybovala, zda mě čtení bude bavit, protože mě na první pohled odrazovaly "reálné historické dokumenty", nakonec mě však kniha vtáhla a se zaujetím jsem hltala všechny roviny vyprávění. Velmi poučné, velmi rozsáhlé, klobouk dolů před autorkou.

Asi není potřeba příliš představovat tento rozsáhlý román od Kateřiny Tučkové, na kterém pracovala celou dekádu - a já smekám, je to opravdu fascinující a velice propracované veledílo.
Strhující historické vyprávění o emancipaci v církvi mě nadchlo a vtáhlo do děje. Ve vyprávění se prolínají linky současné i historické, doplněné o podrobná dobová vysvětlení, která jsou nejen velmi zajímavá, ale i poučná. Problematika tehdejšího vykořisťování církve je zde nahlížena z několika aspektů a právě ty faktografické pasáže dodávají románu téměř naučný rozměr.
A nebojte se, nejde o žádné nudné povídání o církvi - příběh je velmi vkusně nasazen na prolínání životních příběhů, po jejichž rozuzlení jsem netrpělivě, skoro až detektivně, prahla. Dozvídáme se, jak to tenkrát bylo když režim likvidoval církevní hodnostáře, jaký osud čekal řeholníky a především řeholnice.
Moc se mi líbilo vykreslení postav - především sestra Evarista, tu si snad musí oblíbit každý, také její protipól, kterého jsem nenáviděla - záporák biskup Havraj, i zlomená duše Lena, která přijíždí do bělovodského kláštera se svým trápením a příběhem nás provází a díky své archivářské činnosti v rámci rekonvalescence nám tak nechává nahlédnout do minulosti.
Velmi doporučuji k přečtení, i když se třeba nezajímáte o církev, ale tady navíc dostanete silný lidský příběh s historickým přesahem.

# data[].attributes.attachment_link.description
ClairDeLune Pro mě je tato kniha první, kterou jsem od autorky četla. Je skvěle napsaná, námět bezesporu zajímavý. První třetina mě nadchla, když jsem se dostala k půlce, začínala jsem být lehce unavená, ale stále jsem netušila, jaký bude konec. Přiznám se - byla jsem ráda, že už mi zbývá kousek.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Komentáře (1924)

Kniha Malý princ

Kdysi jsem již tuto knihu četl jako povinnou četbu, ale absolutně jsem si ji jako dítě nezapamatoval a ani jsem ji myslím tenkrát nedokázal a ani nemohl pochopit. Nyní jsem byl překvapen, kolik moudra a inspirací přináší. Člověk si uvědomí, jak by si měl vychutnávat každou minutu života a radovat se ze všech věci, které se mu připletou do života. Všem doporučuji.

Magický příběh, který pohladí po duši...
Příběh, který jsem četla a slyšela audioknihu vícekrát a vždy najdu něco nového.
Citace - ze života hned několik moudrých slov, kdo podstatu knihy nepochopil v dětství určitě se rád vrátí ke čtení v dospělosti...

" Vše, co je v člověku krásné, je očima neviditelné."

Klasika, kterou jsem dosud nečetla, i když příběh a citáty dobře znám. Osobité ilustrace a hluboké myšlenky, přitom je kniha útlá.
"Nikdy nejsme spokojeni, tam kde jsme."
"Jsou na té planetě lovci?" "Nejsou."... "A slepice?" "Také ne." "Nic není dokonalé."

Malý princ. Kniha, ze které mám nějakým zbůsobem respekt. Četla se mi famozně, dokázala jsem ji přečíst za asi hodinu a půl. Říkala jsem si že to nebude nic moc ale opravdu to bylo plné jakési hlubší myšlenky a čtení jsem si moc užila. Zkusím i v angličtině.

Doporučujeme

# data[].attributes.attachment_link.description
Kdysi jsem již tuto knihu četl jako povinnou četbu, ale absolutně jsem si ji jako dítě nezapamatoval a ani jsem ji myslím tenkrát nedokázal a ani nemohl pochopit. Nyní jsem byl překvapen, kolik moudra a inspirací přináší. Člověk si uvědomí, jak by si měl vychutnávat každou minutu života a radovat se ze všech věci, které se mu připletou do života.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Příběh se odehrává v Castle Rocku v létě roku 1980. Jeho zdánlivý pokoj naruší bernardýn nakažený vzteklinou. Z milého a přítulného psa se stává hrozná bestie, která terorizuje Donnu a jejího syna Tada uvězněné v rozbitém autě, a kolem není nikdo, kdo by jim pomohl...

https://www.databazeknih.cz/img/books/26_/261/big_cujo-uGf-261.jpg

Komentáře (285)

Kniha Cujo
SamMarešová
Uff... Tak tohle byl nářez.
Nechápu, jak zrovna mě, holce od psů a velké fanynce SK. mohlo trvat tak dlouho se k téhle knize dostat.

Míru a lidumilovný bernardýn Cujo se změní v zabijáckou bestii po tom co se nakazí vzteklinou... Nádech nadpřirozena, různé lidské osudy (které do sebe začnou zapadat jako správné dílky puzzle), trochu kriminality a nebyl by to můj milovaný Stephen kdyby nepřidal i nějaký ten erotický výkres, tomu dodávají tu správnou atmosféru.
Jak je u mistra hororů zvykem, začátek je pomalejší ovšem potom... Potom co se to kolo pomalu roztočí, už nemáte šanci z něj vyskočit ven.
V jedné scéně, kde se barvitě popisuje Cujovo útok jsem byla napnutá jak kšandy a když mi v ten moment přišla zpráva na telefon, málem jsem vyletěla z kůže - ono představte si pomalu metrákového psa co vás chce zabít...

V průběhu jsou i části popisující co se Cujovi honí hlavou jak jím nemoc prostupuje. Jeho myšlenkové pochody jsou hodně silné a závěr dost překvapující.
Tohle dílo bude jednoznačně v mém "top ten"

⭐⭐⭐⭐⭐

# data[].attributes.attachment_link.description
Příběh se odehrává v Castle Rocku v létě roku 1980. Jeho zdánlivý pokoj naruší bernardýn nakažený vzteklinou. Z milého a přítulného psa se stává hrozná bestie, která terorizuje Donnu a jejího syna Tada uvězněné v rozbitém autě, a kolem není nikdo, kdo by jim pomohl... https://www.databazeknih.cz/img/books/26_/261/big_cujo-uGf-261.jpg SamMarešová Uff... Tak tohle byl nářez.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Koukám, že půjdu proti proudu, ale tohle mě teda vůbec nebavilo...
Je fakt, že je to dost neuvěřitelný, že se Orwell tak trefil do budoucnosti, ale jinak teda za mě nee...
helenJJhockey
Tahle knížka mně posadila na zadek. Za mně stále aktuální a má neuveřitelnej přesah. Od knih čekám emoce, tady Orwell servíruje jednu za druhou. Málokdy se mi stane, že knihu mám po přečtení v hlavě dlouho, tuto jsem nemohla dostat z hlavy. Rozhodně povinná četba. Vůbec se nedivím, že se z ní stal kult a patří k nejlépe hodnoceným.

Velmi zajímavá kniha, ale určitě jí víckrát číst nebudu.Úplně mě nesedlo to zpracování a hrozně těžko se mě kniha četla. Některé části knihy mě přišly zbytečně zdlouhavé a
První dvě části mě docela bavily, romantická část byla fajn, ale poslední část se hrozně táhla a tu jsem nakonec doposlouchala jako audioknihu na YT.
netopýr088
niektorí tvrdia, že je to najlepšia kniha na svete, za mňa vravím, že neviem, dekel mi to nevystrelilo... aj keď náboje to malo. Ale aspoň som si splnil jeden z najväčších dlhov svetovej literatúre.

Výborná záležitost. Občas jsem měl trochu pocit, že autor se až moc vykecává a některé pasáže byly až příliš zdlouhavé, ale naštěstí jich nebylo příliš a byly jen v prostřední části knihy, např. když "Kniha" vysvětlovala rozdělení světa. Pak se opět děj rozjel a poslední třetina je pořádná nálož, ze které by se snad každá druhá věta mohla tesat a sloužit jako varování pro každého svobodymilovného člověka (a bohužel také jako návod pro každého diktátora či velkokobliháře, který si chce uzurpovat veškerou moc ve státě). Ta obsahová a významová stránka knihy je srovnatelná snad jen s Bradburyho 451° Fahrenheita. Až má člověk i někdy pocit, že ten Orwell musel být přítomen některým výslechům StB...
A říct o pojmech jako newspeak, doublethink, udržovací válka nebo Velký bratr, že jsou dnes již legendární, je až uboze slabé tvrzení.
"Víme, že se nikdo nechápe moci s tím úmyslem, že se jí vzdá. Moc není prostředek, ale cíl. Diktatura se nenastoluje proto, aby se zabezpečila revoluce. Revoluce se dělá, aby se zabezpečila diktatura. Cílem pronásledování je pronásledování. Cílem mučení je mučení. Cílem moci je moc."
"Jestli chceš obraz budoucnosti, představ si vysokou botu, která dupe po lidské tváři - navždycky."

Je to promyšleně napsaná kniha. Obdivuji, jak autor vystihl nebezpečí totalitních systémů převychovávat lidi ke svému obrazu. Ještě teď mě mrazí, jak se chovali k Winstonovi a nebylo úniku z jejich vlivu a útisku. Je to varující i pro nás. Pokud někdo nerespektuje základní lidská práva, pak se vize autora může naplnit.

Výjimečné dílo literatury kritizující zlo totalitářství příznačné zejména pro režimy 20. století. Do nejmenšího detailu je popsána absolutní moc nad člověkem, nevyjímaje ani jeho nejniternější myšlení. Totalita je úplná a dokáže vzít člověku i to poslední, co měl: i svobodu se režimu alespoň v myšlení vzpírat a hnusit si jej, přestože současně dělá všechno, co se po něm žádá. Ač je to značně omezená svoboda, stále to lze nazývat svobodou.

"Kdo ovládá minulost, ovládá budoucnost, kdo ovládá přítomnost, ovládá minulost."

Princip fungování Oceánie a jejích sousedů je založen na subjektivismu. Skutečný svět je ten, který mám v mysli zažitý, který chápu jako pravdivý, a v tomto případě ten, který mi do hlavy "uložila" Strana. Realita každého člena Strany je do puntíku tatáž jako realita celku. Tento "solipsismus celku" je diktován vůdčími mozky. Člověk by řekl, že ony si jsou vědomi hrůznosti a nesmyslnosti svého jednání a tudíž nejsou součástí celku. Nicméně Orwell sám píše:

" Právě ve Vnitřní
straně je válečná hysterie a nenávist k nepříteli nejsilnější. Člen Strany v řídící funkci
často ví, že ta či ona část válečného zpravodajství je nepravdivá, a možná si někdy i
uvědomuje, že se celá válka jenom předstírá a boj se vůbec nevede nebo se vede za
úplně jiným cílem, než se prohlašuje: ale takové vědomí se lehce neutralizuje technikou
doublethinku."

Hlavní strůjci této totality věděli, že věci se mají jinak, než jsou ve skutečnosti, ale sami na to úmyslně nebrali ohled a vytlačili to ze své mysli. Proč?

"Moc není prostředek. Cílem moci je moc."
Myslím si, že toto vysvětlení je nejpravděpodobnějším zdůvodněním motivů Stalina, Hitlera, Mao Ce-tunga a dalších...

# data[].attributes.attachment_link.description
Koukám, že půjdu proti proudu, ale tohle mě teda vůbec nebavilo... Je fakt, že je to dost neuvěřitelný, že se Orwell tak trefil do budoucnosti, ale jinak teda za mě nee... helenJJhockey Tahle knížka mně posadila na zadek. Za mně stále aktuální a má neuveřitelnej přesah.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
matej.kulistak

Asi je třeba zmínit, že knihu jsem „přečetl" v audioverzi ČRo, která je značně zkrácená (např. v ní zcela chybí postava Janigeny), proto je možné, že kniha vyznívá v tomto podání plošeji, než jaká ve skutečnosti je.
A plochost je podle mě největší slabinou knihy. Měl jsem pocit, že čtu to, co Čapek v Marsyovi nazývá „román pro služky". Naprosto černobílý zápas andělských postav s prohnanými padouchy, barvotiskově vykreslenou horskou selanku, narušenou lidskými démony, v nichž dobrého není zhola nic. Hlavní záporák (jak ke konci zjistíme) nemůže být jen hlupák nebo prospěchář - to by bylo málo. Musí to být zloděj, vrah, sadista, nácek i estébák. A kdyby nám stále nebylo jasné, komu fandit, neváhá autorka sáhnout po barvitém popisu postav jako např. „lidé zaujatí, zákeřní". A když už jsme u toho, uši trhající frazeologická klišé se v knize mačkají jedno na druhé, namátkou: „ten den roku 1974, kdy se to všechno stalo, si Dora dokáže vybavit do nejmenšího detailu; vypadala jako smrtka; se Surmenou je konec; nikdo si neumí představit ten pocit bezmoci, když ; odešla a už se nikdy nevrátila; bylo to mnohem horší, než si vůbec dokázala představit" atd. apod. až do úmoru. Jako by to byla kniha pro děti.
Tučkové se musí nechat, že si vybírá důležitá témata a dokáže je zpopularizovat široké veřejnosti. V průběhu knihy jsem měl ovšem často pocit, že to zajímavé v ní vlastně chybí. Autorka se soustředí na vykreslení zvěrstev, která byla popsána už mnohokrát a lépe jinde. A vlastní téma bohyň zůstává z větší části založené v Dořině odborné práci, nazvané výmluvně „Žítkovské bohyně", kterou bych četl daleko radši. A zde přichází smutný paradox: ona ta práce existuje! Jmenuje se úplně stejně a napsal ji Jiří Jilík - dokonce má i totožný název! (V přepracované verzi „Žítkovské čarování".) Smutné je na tom to, že tato kniha, až vyšla o 7 let dřív, dané téma nezpopularizovala zdaleka tak, jako Tučkové román.
Možná jsem na knihu příliš příkrý, protože pro nenáročného čtenáře to může být odpočinková četba na zajímavé téma a skvělý zážitek. Osobně mě asi při čtení až příliš šokovalo, jak je kniha formálně neinvenční a jak je zoufale přeceňovaná. Vždyť je dnes běžně součástí maturitních kánonů! Což samozřejmě není vina autorky, ani knihy.
Česká porevoluční próza má ale rozhodně víc co nabídnout, včetně autorů, jejichž jména na SŠ mnohdy sotva zazní, namátkou: Ajvaz, Balabán, Dutka, Hodrová, Kahuda, Körner, Kratochvil, Macura, Ouředník, Topol aj. Na podobné téma jako v bohyních např. Legátová.

# data[].attributes.attachment_link.description
Vysoko v kopcích Bílých Karpat jsou řídce rozeseta přikrčená stavení. Všude je daleko. Říká se, že právě proto si tam některé ženy dokázaly uchovat vě... od Kateřina Tučková

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
František Antonín hrabě Kostka z Kostky je potomek šlechtického rodu, žijící v New Yorku. Po pádu komunistického režimu se s americkou manželkou Vivien a dcerou Marií (III.) vrací do Čech, aby převzal rodové sídlo. Kromě zámku „zdědí" hraběcí rodina i personál: zpátečnického kastelána, hypochondrického zahradníka a kuchařku, kt erá si ráda cvakne a občas to přežene. Chudobný navrátilec, krkolomně navazující na slavný rodokmen, emigrantství, místní zemitost, zámek jako konkurenceschopná atrakce, kníže Schwarzenberg, zpěvačky Cher a Helenka Vondráčková, to jsou motivy, z nichž autor, profesí kastelán, upředl sérii panoptikálně komických situací. V deníku Marie III., posledního potomka rodu, nenajdete sex, násilí, vraždy ani hluboké myšlenky. Má jedinou ambici: pobavit čtenáře! ...celý text

https://www.databazeknih.cz/img/books/13_/134832/posledni-aristokratka-uqy-134832.jpg

Komentáře (1437)

Kniha Poslední aristokratka

Humoristický román psaný formou deníčku. Oceňuji velké množství hlášek a humor, který mi sedl. Začátek byl naprosto fantastický, ale čím přibývalo stránek v sešítku tím kvalita mírně klesala. Myslím si, že není potřeba humor v každé větě a uvítal bych také silnější příběh. Taky jsem po přečtení alergický na slovo prozac. Jako dobrý nápad hodnotím přebal knihy, který vypadá jako ohmataný deník. Celkově hodnotím knihu kladně.
Citát: "Dva měsíce po dokončení dobyli Kostku rytíři z řádu německých rytířů. Potom už dobyl Kostku v podstatě každý, kdo šel zrovna kolem."

# data[].attributes.attachment_link.description
František Antonín hrabě Kostka z Kostky je potomek šlechtického rodu, žijící v New Yorku. Po pádu komunistického režimu se s americkou manželkou Vivien a dcerou Marií (III.) vrací do Čech, aby převzal rodové sídlo. Kromě zámku „zdědí" hraběcí rodina i personál: zpátečnického kastelána, hypochondrického zahradníka a kuchařku, kt erá si ráda cvakne a občas to přežene.

# data[].attributes.attachment_link.description
Autorka líčí život české doktorky Vlasty Kálalové-Di Lottiové. Její touhu po pomáhání a poznávání. Ve dvacátých letech se vypravila do Bagdádu, kde ch...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Komentáře (517)

Kniha Medvědín

Tak bohato vykreslené charaktery toľkých postáv, tak nenásilne rozprávaný silný príbeh, tak ťažko udržať vlastné emócie na uzde... ďalšia pre mňa nezabudnuteľná záležitosť.

Silný příběh, k zamyšlení. K velkému zamyšlení. Co je správné? Co není? Co udělat nebo říct, když víte, že pravdou můžete zničit všechno? Doporučuji.

Sice nejsu hokejový fanda, ale knížka se čte dobře. Dříve zde byl komentář, že se kniha podobá Rowlingové Prázdnému místu, s čímž souhlasím. Nevím, kolikrát se v knize objevilo sloveso "stydět se" v různých formách, ale už jsem začínala obracet oči v sloup. Nicméně "pro výzvu cokoli" :-))

Po zralé úvaze jsem přeci jenom odebrala jednu hvězdičku. Fredrikovi se nedaří ty závěry, alespoň z mého pohledu. Ta kniha je úchvatná a já už jsem dlouho u ničeho takhle nechrochtala blahem. Čekala jsem něco po vzoru Oveho, ale ocitla jsem se uprostřed fiktivního města, procházela se jeho uličkami, mrazivým lesem i uličkou na tribuně hokejové haly a všechny obyvatele, všechny hráče, jsem zřetelně viděla. Nechala jsem se překvapit vážností tématu, všemi drobnými detaily v životé každé postavy, které toho tolik vypovídají o životě, snech, rodičovství a k tomu se bavila humornými hláškami, které nevyznívají křečovitě, ale mají šťávu.
Jen poslední třetina na mě byla příliš doslovná, příliš dotažená a také jsem náhle tápala, o čem tedy ten hokejový patriostismus byl, když náhle nebylo nutné být Medvědem z Medvědína. Ale to bych prozradila moc.
Fredrik Backman si touto knihou vydobyl pozici mého oblíbeného autora. Už si dělám zálusk na další jeho knihy a s překvapením jsem zjistila, že sám Medvědín má pokračování. Tak to asi u hokeje ještě chvíli zůstanu.

# data[].attributes.attachment_link.description
Tak bohato vykreslené charaktery toľkých postáv, tak nenásilne rozprávaný silný príbeh, tak ťažko udržať vlastné emócie na uzde... ďalšia pre mňa nezabudnuteľná záležitosť. Silný příběh, k zamyšlení. K velkému zamyšlení. Co je správné? Co není? Co udělat nebo říct, když víte, že pravdou můžete zničit všechno? Doporučuji.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Život je někdy tak strašně, strašně, strašně těžký, že se to sotva dá vydržet.

Za začátku jsem se v tom trošku ztrácela, zbytečně moc politiky, intrik, postav, které s příběhem zdánlivě nesouvisely...

Osamělost vede lidi ke špatným rozhodnutím.

Potom to však nabralo spád, bylo to smutný, opravdový, syrový, krutý. Citový nářez, který vás rozbrečí, ale dokáže vás i rozesmát. O přátelství, lásce, zradě, touze někam patřit, něco dokázat, někým být.

Veškerý čas věnujeme tomu, že se snažíme mít všechno pod kontrolou, a přesto nás povětšinou formují věci, na které nemáme vliv.

O hokeji, ale nejen o něm. O zmařených snech, o síle člověka, o vině i odpuštění.

Občas dobří lidé dělají špatné věci s dobrým úmyslem, občas je to naopak...

Příběh o lidech, citech, bolesti i umírání. O snech, víře i o ztrátách.

Pravda o lidech je jako oheň, zničující a nelítostná.

Ne tak skvělé jako první díl, ale skoro.

Smutek je cena, kterou platíme za lásku... Někdy prostě musíte pro něco žít, abyste přežili všechno ostatní...

# data[].attributes.attachment_link.description
Život je někdy tak strašně, strašně, strašně těžký, že se to sotva dá vydržet. Za začátku jsem se v tom trošku ztrácela, zbytečně moc politiky, intrik, postav, které s příběhem zdánlivě nesouvisely... Osamělost vede lidi ke špatným rozhodnutím. Potom to však nabralo spád, bylo to smutný, opravdový, syrový, krutý.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Strhující příběh ženy, které osud původně rozdal horší kartu než jiným. Byla silná, ačkoli si svou sílu neuvědomovala, a statečná, ačkoli o statečnosti nikdy nepřemýšlela. Dokázala najít obyčejné lidské štěstí i v tvrdé době a ještě tvrdších podmínkách. Přesto se nikdy necítila odstrčená či o něco ochuzená a dokáz ala prožít svůj život naplno. Příběh začíná v roce 1946, kdy sedmnáctiletou Annu repatriují z Ruska do poválečného Československa. Oba rodiče jsou mrtví a matčini příbuzní v Čechách se uvolili o sirotka postarat. Anna přijíždí do krajiny, kterou zná jen z vyprávění, ale která se v jejích představách jeví jako země zaslíbená. Neumí řeč a příbuzné zná jen z fotografií. Přesto u nich doufá nalézt nový domov - jedinou jistotu v nejistém světě, který ji obklopuje. Po příjezdu na místo se ale dovídá, že všechno je jinak. Ze dne na den se ocitá v nádherné, ale téměř vylidněné krajině Středohoří, s mužem, o němž ve skutečnosti nic neví... ...celý text

https://www.databazeknih.cz/img/books/11_/117365/hermankove-udoli-oGy-117365.jpg

# data[].attributes.attachment_link.description
Strhující příběh ženy, které osud původně rozdal horší kartu než jiným. Byla silná, ačkoli si svou sílu neuvědomovala, a statečná, ačkoli o statečnosti nikdy nepřemýšlela. Dokázala najít obyčejné lidské štěstí i v tvrdé době a ještě tvrdších podmínkách. Přesto se nikdy necítila odstrčená či o něco ochuzená a dokáz ala prožít svůj život naplno.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Komentáře (47)

Kniha Písečná žena
Sitting-Bull
Začátek slibný a pak nuda a nuda zcela prázdného filozofování, nebo zase jakéhosi japonského způsobu pornopopisu jednotlivých styků... Přestože se jedná o velmi útlou knihu, bylo pro mě téměř utrpením ji dočíst a je škoda, že její potenciál se takto úplně ztrácí.
Prostě jsme si s knihou nesedly. Vzhledem k tomu, že to je ze tří japonských autorů druhý, který mě vyloženě neoslovil, přičítám to mentální nekompatibilitě a další poválečnou či moderní japonskou literaturu teď asi na dlouhou dobu vynechám.
marketa3815
(+ SPOILER) Nádherná interpretace příběhu o nesvobodě a o dvojím přístupu k ní - agresivním (mužském) a pasívním (ženském). Muž se chová násilně, ovládá ho hněv, zloba a zoufalství, žena svůj úděl přijímá trpně a odevzdaně. Přeměna člověka v hmyz, i když jen metaforická, připomíná Kafku.
Na příběhu neshledávám nic absurdního, podobný příběh žije většina lidí, skoro každý z nás je zajatcem ve své vlastní písečné jámě (jeskyni) a často jsme vězni z vlastní vůle, a pokud jsou uspokojeny naše základní potřeby, netoužíme nesvobodu vyměnit za svobodu. Někoho vyhlídka na svobodu až děsí a neví, co si s ní počít, někdo o své nesvobodě ani neví. V podstatě hl. postava vyměnila jednu nesvobodu (učitele v malém bytě) za nesvobodu jinou ("hmyzu" v písečné jámě), což by mohlo vést až k pocitu bezvýchodnosti. Jde totiž o nesvobodu vnitřní. Svobodu lze získat jen pokud se člověk přestane bát a přestane lpět na "jistotách". Hlavní postava si ani na chvíli nepřipouští svou vlastní plnou zodpovědnost za to, co se jí děje, stále trpí pocitem, že je obětí, navíc vám autor nedovolí s ní sympatizovat.
BeyondHorizon
(+ SPOILER) Již ze začátku se dozvíme, jak kniha vlastně bude končit, což je zajímavý krok. Odhalí totiž, jak velkou má autor schopnost udržet čtenářovu pozornost a vytvořit napětí, přestože už je konec znám. Za sebe říkám, že Kóbó Abe umí.
Již samotné zasazení příběhu do světa písečných dun bylo zajímavé a pro mě velice neobvyklé, jelikož s takovým prostředím nemám zhola žádné zkušenosti. Písek byl skutečně všudypřítomný, štípal mě v očích i přes stránky. Stupňující se zoufalost protagonisty byla pochopitelná a jeho postupný průchod všemi fázemi smutku (popíráni, hněv, smlouvání, deprese a smíření) byl přímo učebnicový. Stylisticky je to velice dobře napsané dílo, sledovat psychologii postav bylo zajímavé. Vše sledujeme z pohledu protagonisty, tudíž víme (nebo spíš nevíme) přesně tolik, co on. Samotná písečná žena byla velice zvláštní, doteď nevím, co si o ní vlastně myslet. Celou dobu mi přišlo, že měla být metaforou/zosobněním písku či nečeho s tím spojeným. Žiješ v písku, dokud se jím nestaneš a nakonec v něm zahyneš.
Velice zajímavé byly i samotné technické poznatky (ať už jsou pravdivé, či ne) o písku a různých typech brouků, což je pro mě zcela neprobádaná tématika.
Doporučuji tuto knihu číst na dovolené u moře, začnete se pak na písek dívat uplně jinak :)

Za většinu z toho mála, co vím o hmyzu, dodnes vděčím Ondřeji Sekorovi. A epizoda s mravkolvem patřila k těm, které tehdy zanechaly nejsilnější otisk...
Jedna velká, nijak lichotivá, ale bohužel docela odpovídající metafora. Past bezvýchodné situace, bariéra cizího, nepochopitelného okolí, kterou nelze překonat, bezmoc, touha po zpátečním lístku do známého života, i když nestál za nic, podléhání, přizpůsobení a zvyk na nenormální situaci jako na běžný rámec života ... naštěstí entomolog Niki pro mne nebyl zdaleka takový sympaťák jako kdysi Ferda, mohlo to být daleko tísnivější deja vu:)

Začátek hodně navnadil, ale pak už se dostavovala jen nuda. Nebýt to stylisticky hodně dobře napsané, šel bych i níž.

O čem to může být, říkala jsem si, než jsem se rozhodla, že si knížku přečtu. Díky recenzím jsem tušila, ale skutečnost byla mnohem silnější. Velmi jsem soucítila s mužem, přemýšlela jsem, jak bych se zachovala já. Přece nemůžu takhle bídně zmizet ze světa, jen proto, že je nutné zůstat. Proč, nechápu ještě dnes.

(+ SPOILER) Tak a už jsem tam taky.
Písek je tady pán.Bývat otrokem.A jak se stalo v těchto časech modní,nejsme přeci ovcí !
Duny.Písečné duny.Stahují nás.Po celém těle.V tváři.V očích.V kůži i chřípí.Oh.Jak toužíme po doušku.Po spršce.Dokonalém dešti.Ochladit se.Očistit.
Metafora.Metafora jako díra,jáma či jiná propastná strž.
Co potřebovat k dokonalému souznění.Nenáročné podstatě otroctva.
Hle,celá existence se v jámě smrskne na pouhopouhé,aneb v jednoduchosti je krása.
Stačí jen žrát,sr...(dělat potom bobky) vykecat se a kopulovat (hezky dělat) a pak opět žvanit,papat...občas něco dělat,abychom dokonale nezmagořili.Chce to taky občas se mezi tím vším kapánek vyspat.
Je to tak běžné.Co když přijdeme i o tuhle klasiku.Jáma je hluboká.Vejde se do ní dost.
Budu ještě ? Jak dlouho ? Vždyt nemusím nikam padat,abych to zjistil.Už nikdy mlád a zdráv.Bude chybět víc.Spoustu těch zdánlívých banalit.Bude chybět sluneční svit.Kapky na tváři.Skučení větru ve větvích.Lehké doteky.Mlhavé sny.Teplo žár těla.Spalující pohledy.Maličkosti.Marnosti.Blbosti.Už nikdy nebude jako dřív.
Tak kde je kujva ta pokora.Už se ukaž.Čekáme.Pak už konečně smíření.Jen jáma a věčný,někdy horký,někdy chladný písek.Zasipán.
Kdo chce,vydá se na cestu.Po všednodenní radosti není na škodu občas někam zmizet.
Najít si svého Niwahanmjo.Hýčkat.Rozmazlovat.Není co ztratit ? Lecos se může najít.
Křeč...
Křeč lidstva,která navršila a překonala nesčíslné geologické vrstvy zkamenělin...Ani tesáky dinosaura,ani stěny ledovců nemohly zahradit cestu tomu řvoucímu,extaticky postupujícímu šroubu plození...Potom rozprsklý ohnostroj mlíčí vytlačovaného ze svíjejícího se těla...Shluk meteorů řítící se napříč nekonečnou temnotou...Dozrála oranžová hvězda...Louhovitý chor.
I jeho jiskření náhle pohaslo a zmizelo.Poplácávající ruka po hyždích nebyla nic platná.
Nervy,za ženiným klínem vadly.A prst v mušlovém mase povolil.I žena,která ještě několikrát jakoby lítostivě pohnula boky,nakonec vyčerpaně klesla do bezdechého zapomnění...
A to je celé.To je to opium.Dost keců.Je po všem.Spadla klec.Je vymalováno.
Kafka se usmívá.Kobo Abe je mrtvej.Písečná žena čeká.
Zrníčka.Kamínky.Písek.A zapadlá doura poblíž jedné duny.To by mělo stačit.

Tak tohle je opravdový skvost. Kafkovský existencionalismus v japonských reáliích. Musel jsem číst pomalu a přemýšlet, protože ten poklad kniha vydá až úplně vespodu v té písečné hloubce, hluboko uvnitř člověka...

# data[].attributes.attachment_link.description
Sitting-Bull Začátek slibný a pak nuda a nuda zcela prázdného filozofování, nebo zase jakéhosi japonského způsobu pornopopisu jednotlivých styků... Přestože se jedná o velmi útlou knihu, bylo pro mě téměř utrpením ji dočíst a je škoda, že její potenciál se takto úplně ztrácí. Prostě jsme si s knihou nesedly.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ovemu je 59 let. Řídí saaba. To, že byl na pozici předsedy družstva vystřídán už před pár lety (což on sám považuje za převrat), mu rozhodně nebrání ve vykonávání funkce strážce pořádku. Samozvaného strážce pořádku. Když se do protějšího domku přistěhují noví sousedé a místo pozdravu se jim jen tak mimochodem podaří nacouvat do Oveho poštovní schránky, spustí se kolotoč nečekaných událostí - začíná příběh o překvapivém přátelství, toulavé kočce a prastarém umění řídit. Příběh, který od začátku promění všechny, kdo se s Ovem dostanou do styku. Román Fredrika Backmana o starém vzteklounovi odvedle komicky ztvárňuje řadu situací, které nám jsou důvěrně známé. Je to kniha, jež dokáže stvořit svůj vlastní svět, ale zároveň nám říká něco důležitého o nás i naší době. Příběh se nese ve stejném duchu jako film Lepší už to nebude s Jackem Nicholsonem. ...celý text

https://www.databazeknih.cz/img/books/19_/191816/muz-jmenem-ove-H3m-191816.jpg

Při čtení první kapitoly, jak Ove vybírá iPad jsem si říkala, že tohle mě asi bavit nebude. Ale hned poté se kniha rozjela. Naprosto, n a p r o s t o úžasná kniha. Škoda, že není delší, mnohem delší. Velmi pěkně rozepsány myšlenky postav, velmi pěkný vztah mezi všemi. Pěkný, milý příběh, během kterého se odkrývá proč se Ove chová jak se chová. Jeho upřímnost je velmi vtipná. Stejně jako jeho sžití se s novými sousedy - sousedkou.
Krásná knížka u které jsem se hodně nasmála, ale u které mi také ukáplo několik slz. Knihu si musím koupit domů, nesmí nám chybět v knihovně. Už druhá od tohoto autora.

# data[].attributes.attachment_link.description
Ovemu je 59 let. Řídí saaba. To, že byl na pozici předsedy družstva vystřídán už před pár lety (což on sám považuje za převrat), mu rozhodně nebrání ve vykonávání funkce strážce pořádku. Samozvaného strážce pořádku.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Komentáře (1170)

Kniha Sněhulák

Je to zlé, už začínám předvídat vývoj událostí a zážitek s knihy není ani zdaleka takový, jaký by byl před rokem nebo dvěma. Asi je na čase dát si na čas od kvalitních krimi pohov.
Příběh je opravdu dobrý. Sněhulácké puzzle má hodně díků a jejich sestavování rozhodně není žádá zívačka. Překvapivá zjištění, střípky vedoucí k odhalení stavitele sněhuláků roztroušené napříč kapitolami a porce akčních momentů prostě nutí číst dál. Stopy vedoucí ke klíčovým postavám překvapí originalitou. Snaha autora přimět čtenáře k vyvozování předčasných závěrů už ale v mém případě (bohužel) nepadá na úrodnou půdu. Asi je to tím, že sází na stejnou kartu jako Helen Fieldsová, od které jsem v nedávné době přečetla hned 3 knihy, a tak na mě podobné kličky z textu skoro svítí.
Od vysokohodnoceného sněhuláka jsem čekala víc, ale kvalitu knihy rozhodně neshazuji. Patří bez pochyby k užšímu výběru, který stojí za přečtení. Taky si na ní velmi cením těch několika zajímavostí, které jsem si z ní odnesla. Líbí se mi, jak Nesbø pracuje ve svých knihách s fakty.

Třetí kniha od autora (z toho jedna jako audiokniha), ale opět stejný rozvleklejší styl psaní (jako u knihy: "Nemesis"-první čtená kniha od autora), který se rozjíždí postupně. Vždy jsem si myslela, že je autor tak oblíben pro svůj svižný a napínavý styl, avšak opak je pravdou. Knihy jsou rozsahově dlouhé, lehce napínavé, ale čtivost se v průběhu čtení mění.

Tato kniha byla předvídatelná. Resp. vraha jsem odhadla dobře (z počátku byli dva, pak se z toho stal jeden podezřelý). Samotné vraždy jsou brutální, avšak vidět to na filmovém plátně, tak umírám hrůzou. Naštěstí v knize spíše symbolicky napsané (já tedy i části popisů přeskakovala, neb jsem to úplně číst nechtěla x na druhou stranu existují mnohem horší knihy tohoto typu/většinou vydané cca za poslední dva roky-už název mnohdy napovídá/, u kterých se Vám už z anotace dělá silně nevolno).

Recenzenti pode mnou psali, že se následně z knihy báli. Nespala jsem úplně nejlíp v průběhu oné noci mezi dvěmi čtecími dny, ale bylo to spíš tím, že jsem byla výjimečně sama doma a dlouho žádnou detektivku nečetla.

Samotného sněhuláka se nejspíš bát nebudu (ťuk ťuk), neb jsem prostě nebyla "cílovou skupinou".

# data[].attributes.attachment_link.description
Je to zlé, už začínám předvídat vývoj událostí a zážitek s knihy není ani zdaleka takový, jaký by byl před rokem nebo dvěma. Asi je na čase dát si na čas od kvalitních krimi pohov. Příběh je opravdu dobrý. Sněhulácké puzzle má hodně díků a jejich sestavování rozhodně není žádá zívačka.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
V den, kdy se mají v přítomnosti různých hodnostářů slavit jeho sté narozeniny, vyleze Alan Karlsson z okna domova důchodců, a jak praví název knihy, zmizí. Zatímco je po něm vyhlášeno pátrání, dostane se jako slepý k houslím ke kufru plnému peněz, takže ho začnou honit jak zloději, kterým ho „ukradl", tak policisté. On se ovšem se svými pronásledovateli postupně spřátelí, takže vše dopadne úplně jinak, než čtenář očekává. Druhá dějová rovina mapuje Alanovy předešlé osudy, a tudíž i celé dějiny Švédska, Evropy a světa v průběhu dvacátého století. Jakkoli je totiž Alan člověk veskrze apolitický, během svého úctyhodně dlouhého života se setkal snad se všemi významnými politiky - od Harryho Trumana, přes Mao Ce-tunga, Churchilla, Stalina, de Gaulla až po Kim Ir-sena - a navíc bezděčně ovlivnil významné historické události (např. sestrojení atomové bomby). Jak patrno, má přímo cimrmanovské rysy. Stoletý stařík, který vylezl z okna a zmizel je kniha duchaplná, inteligentní a také velmi vtipná a zábavná. Švédsky vyšla poprvé na podzim 2009 a skoro okamžitě se stala čtenářským hitem. ...celý text

https://www.databazeknih.cz/img/books/12_/129734/stolety-starik-ktery-vylezl-z-okna-a-zmizel-129734.jpg

Komentáře (1422)

Kniha Stoletý stařík, který vylezl z okna a zmizel

(+ SPOILER) Krásná kniha :)

To by mě zajímalo, proč se přede mnou Alan schovával tak dlouho! Jak je možné, že jsme na sebe nenarazili už dřív? Byla by věčná škoda se s Alanem neseznámit - byla to totiž jízda - zeměpisná, dějepisná i akční! Alan je pro mě hrdinou roku - bavil mě jak mladý, tak stoletý. Alan je obdobou našeho Járy Cimrmana - světoběžník, co nechyběl (skoro) u žádné z podstatných historických událostí, hýbajících 20. stoletím. A vždycky víceméně jen tak, náhodou :-) Obdivuji se autorovi, jak mu to všechno krásně drží pohromadě bez jediného hluchého místa. Tohle jsem si vážně užila - a doporučuji všem, kteří hledají inteligentní a vtipný relax.

"Abstinenti sice obecně, podle Alana, představují hrozbu světovému míru, ale hodí se, když člověk potřebuje někam odvézt."

"Jmenuji se Dolar. Stotisíc Dolarů."
"Promiňte pane, můžete mi znovu zopakovat vaše křestní jméno?"
"Dvěstěticíc. Jmenuji se Dvěstětisíc Dolarů."

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
hundraäringen som klev ut genom fönstret och försvann

# data[].attributes.attachment_link.title
Stoletý stařík, který vylezl z okna a zmizel

# data[].attributes.attachment_link.description
V den, kdy se mají v přítomnosti různých hodnostářů slavit jeho sté narozeniny, vyleze Alan Karlsson z okna domova důchodců, a jak praví název knihy, zmizí. Zatímco je po něm vyhlášeno pátrání, dostane se jako slepý k houslím ke kufru plnému peněz, takže ho začnou honit jak zloději, kterým ho „ukradl", tak policisté.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
The Education of Little Tree, 1976

Komentáře (136)

Kniha Škola Malého stromu

Příběh malého chlapce, který zůstane sám. Po smrti jeho rodičů se ho ujmou babička s dědou, jedni z mála indiánů Čerokíů, kteří v kraji zůstali. Chlapce učí, jak má žít v souladu s přírodou a předávají mu své znalosti. Celý příběh je vyprávěn dětskýma očima, o to víc je to pro nás dojemnější a více emotivní.

V této knize rozhodně nejvíce oceníte nejen indiánská moudra o životě. Krásné myšlenky a životní zkušenosti. Ač se tento příběh odehrává jinde a v jiné době, všechno je stále aktuální a dá se praktikovat i v dnešní době. Je zde nádherně popsána příroda, máte pocit, že se s nimi procházíte po horách, že cítíte chladný potok na Vašich nohách a slyšíte zpívat ptáčky.

Celkově nádherný příběh. Ke čtení si rozhodně připravte kapesníčky. Nejednou mě kniha dojala k slzám.

Jediný problém jsem měla, že jsem se v několika kapitolách nedokázala začíst, přistihla jsem se, že mi myšlenky utíkají pryč od příběhu. Ale i tak se mi kniha moc líbila a většinu kapitol jsem si opravdu užila.
Marcela_Hrubá
Poslochali jsme s rodinou jako audioknihu, v dětství to dost rozvíjelo mojí fantazii, strašně mě to bavilo. Momentálně mám v plánu si i přečíst. Velmi doporucuji !

Jeden z nejsilnějších příběhů co jsem četl. Přitom podaný s prostou lidskostí. Život původních obyvatel Smokey mountains v kontrastu s okolní civilizací založené na pýše a chamtivosti. Jestli někdo potřebuje upravit své základní nastavení, doporučuju přečíst. Hodnoty souznění s přírodou, bohatství obyčejnosti, charakteru a prostého lidství ukážou zajisté cestu v každé době.

Nevím, jestli je to překladem, ale je zde několik slov, která bych do dětské knihy nepoužil. Kniha také nepřináší jednoznačný morální příklad, jako je tomu třeba u E. T. Setona (přece jenom živit se pálením whisky ). Jinak jde o krásný příběh plný lásky k bližním i k přírodě. Názory na náboženství, politiku a především o životní hodnoty a vztah k přírodě mi byly hodně blízké. Doporučuji.
Velmi uspokojivé.

Krásná kniha,taková ta kniha na celý život. Jinak ji bude člověk vnímat v dětství, jinak v dospělosti ale nejvíc si ji asi čtenář vychutná ve zralém věku.
No měla jsem ji půjčenou z knihovny,ale už mám na cestě svou knihu.

Neuvěřitelně nádherná kniha!

Po knihe som siahla len tak náhodne....a aj keď som knihu kupovala na základe pozitívnych recenzií, nečakala som tak prekrásny príbeh. O živote, vzťahoch a o prírode... úprimné a čisté - detskými očami. Múdrosti starých rodičov tak ako ich vníma dieťa.
Aj keď je až zarážajúce a nepochopiteľné, ako autor - človek taký aký bol, dokázal napísať niečo takéto.
V tomto prípade ozaj platí, že treba sa sústrediť čisto na knihu a nie na toho, kto za jej vznikom stojí.

# data[].attributes.attachment_link.description
The Education of Little Tree, 1976 Příběh malého chlapce, který zůstane sám. Po smrti jeho rodičů se ho ujmou babička s dědou, jedni z mála indiánů Čerokíů, kteří v kraji zůstali. Chlapce učí, jak má žít v souladu s přírodou a předávají mu své znalosti.

# data[].attributes.attachment_link.description
Mladá Slovinka Veronika se z omrzelosti nad stále stejným životem i z pocitu vlastní zbytečnosti rozhodne spáchat sebevraždu. Ve svém dosavadním život...

# data[].attributes.attachment_link.description
Marie-Laure žije se svým otcem v Paříži nedaleko Muzea přírodní historie. Její otec má na starosti tisíce zámků v budově muzea. V šesti letech Marie-L...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Příběh o pomstě dlouho připravované. Zároveň příběh z fiktivního koncentráku, kterému velí jistý "hejtman K."
Ten si chová, jak pro své potěšení, tak pro mejdany pořádané pro souvěrce, čtyři židovské "dvorní šašky" - jejichž dovednostmi se chlubí. Jeden vidí do budoucnosti, tedy je cosi jako jasnovidec, druhý vidí do hvězd, možná astrolog, třetí je eskamotér-žonglér, kterého nic nevyvede z míry. A pak je zde lilipután a také artista. Umí bavit společnost a před spaním si představuje jak možná někdy založí cosi jako mezinárodní spolek liliputánů.
Tito čtyři mají pofidérní jistotu "ochrany pod křídly hejtmana", který s úspěchem provozuje moderní sprchy dodávané spolehlivou a proslulou firmou EICHMANN&ROSENBERG, AG, používající moderní očistu - cyklon B.
Plynulým vyprávěním se dostáváme ke konci války, kdy každý přeživší plánuje co bude dělat. Pouze jeden ze čtyřky přemýšlet nemusí, má jasno.Pomstí se !
A právě zde se dostává poučení čtenáři:
umřel mstitel po provedené "práci" spokojen ? Vrátilo mu to klid ? Hledal pomstu a našel možná Boha... Našel ? A rozuměl mu ? Představ si, že bloudíš, a když padáš vysílením, potkáš ho a můžeš se optat na cestu, ale protože nemáte společnou řeč, nedoptáš se. Bylo ti to setkání platné ? Ale ten, koho jsi potkal, sám také někam jde, proč nejít s ním. Kamkoli dojdeš, budeš na to asi líp, než kdybys bloudil sám dál..... a jasnovidec poznává, co je za tím vším, proč hvězdy krouží ve vesmíru, nebo krvinky v žilách lidí. Ono totiž to vše nemohlo být stvořeno bez cíle. A ti, kterým bylo dopřáno postát v úžasu nad tím zázrakem, nemohli být stvořeni jen pro zábavu toho, kdo je stvořil. Nebyli tu k tomu, aby mu sloužili jako dvorní šašci. Nevíme nic než to, ale aspoň že to víme !"
Nadčasová kniha !

# data[].attributes.attachment_link.description
Příběh o pomstě dlouho připravované. Zároveň příběh z fiktivního koncentráku, kterému velí jistý "hejtman K." Ten si chová, jak pro své potěšení, tak pro mejdany pořádané pro souvěrce, čtyři židovské "dvorní šašky" - jejichž dovednostmi se chlubí. Jeden vidí do budoucnosti, tedy je cosi jako jasnovidec, druhý vidí do hvězd, možná astrolog, třetí je eskamotér-žonglér, kterého nic nevyvede z míry.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kniha je navíc dobrodružná, nemohla jsem se od ní vůbec odtrhnout, přečetla jsem na jeden zátah. Autorovi se podařilo najít snesitelnou formu civilního jazyka k popsání nepředstavitelného.

náročná autobiografická kniha Richarda Glazara o přežití koncentračního tábora. Tuto knihu jsem nemohl vynechat. Opět mi rozšířila obzory, co se to tenkrát dělo za neskutečné zvěrstva na nevinných lidech

Další pilíř československé i světové literatury o šoa. Nechápu jak někdo může tady označit tuhle knihu hodnocením "odpad", to mi hlava nebere. ANO je to těžká kniha na čtení, ale o to právě u téhle knihy jde, protože je jedinečná používáním lágrového žargonu a osobní výpovědí, naprosto jiná než "Utekl jsem z Osvětimy" o Vrby. A pan Glazar opravdu nepíše jako Viewegh nebo Svěrák. A pro ty, kteří tuhle knihu dokáží "přežvýkat" a chtějí zkusit ještě něco těžšího na čtení doporučuji "Krásné dny mého mládí" od Any Novac.

Pro mě nejsilnější že všech "svědeckých " knih o holocaustu. Teď nemluvím o spisovatelské zručnosti, místy byla kniha nesrozumitelná. Fantastický příběh, působil až fantasmagoricky, ale právě proto lze věřit, že je to skutečné. Úplně mě posadilo na zadek to, jak autor dokázal reflektovat celkovou šílenou mašinérii, ukázat jaký zvrácený byznys se přitom odehrával, který se takto mohl dít nejen proto, že nacisti byly zrůdy, ale bohužel také proto, že byl geograficky umístěn tam, kam byl umístěn....
Nejvíc mě dostalo, jak pan Glazar dokázal příběh uchopit zevnitř, psychologicky, introspektivně. Přes velké pocity viny, které takovéto trauma doživotně provázejí, byl otevřený a nešetřil se...vykreslil vznikající zvrácené vztahové vazby mezi otroky a jejich katy. Představovala jsem si další nevyřčené hrůzné věci, zárodky běsů, které pak mnohé z těchto obětí dohnaly k sebevraždě... Odpočívejte v pokoji, pane Glazar, smekám...

# data[].attributes.attachment_link.description
Kniha je navíc dobrodružná, nemohla jsem se od ní vůbec odtrhnout, přečetla jsem na jeden zátah. Autorovi se podařilo najít snesitelnou formu civilního jazyka k popsání nepředstavitelného. náročná autobiografická kniha Richarda Glazara o přežití koncentračního tábora. Tuto knihu jsem nemohl vynechat.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Komentáře (401)

Kniha Ranhojič

Nádherný román, který ve čtenáři zanechá spousty pocitů a uvážení.
Ranhojič stejně jako Egypťan Sinuhet by neměl chybět v žádné knihovně.

Pro mě to nebyla taková "bomba", jak jsem očekával, vzhledem k tomu, že kniha má 93%. Další číst určitě nebudu, můj oblíbený Egypťan Sinuhet mě mnohem více vtáhnul do děje (i napodruhé). Možná i Řeka bohů byla poutavější. Přišlo mi že 2/3 knihy byly hodně detailní a pak najedou střih, kdy poslední třetina neodpovídá rychlosti předchozího vyprávění. Je to již několikátý historický román, co jsem četl, a musím tedy uznat, že v porovnání naší "vyspělé" Evropy s jakoukoli jinou východní civilizací vždy dostaneme na frak v otázkách hygieny a celkově přístupu ke člověku. A dá se říct, že nesnáším jakékoliv náboženství. Přijdou mi to jako neskutečná lidská omezenost. Jo a abych nezapomněl, očekával jsem více "nadpřirozena" ohledně zázračného daru Roberta, ale nemělo to v ději valného významu.
Karpelinda
Moc mě bavily reálie a poměry 11.století v Anglii a v Persii, kam se mladý Robert vydává studovat medicínu. Aby mohl na univerzitu (maristan) vstoupit, musí se vydávat za Žida. Střet křesťanství, židovství, islámu a zdravého lidského rozumu je krásně a barvitě popsáno. Ale samotnemu příběhu, ubírám půlku hvězdy za nevěrohodnost. Proste to, jak nadanému hrdinovi všechno prochází, je těžko uvěřitelné a na hranici s pohádkovým vyprávěním. Že by se o něj čtenář bál, to nepřipadá v úvahu ani na minutu. Další půlku hvězdy dolu za obsáhlost, myslím ze 400 stran by stačilo bohatě, vedlejších události a postav je tam hrozne moc, už jsem byla úplně "utahaná". Ale krásné, super; kdo má rad historické romany a vzpomíná na Egypťané Sinuheta, tak vzhůru na Ranhojice. Já si dam od historických románů teď trochu přestávku.

Poutavě napsaný román z doby, kdy lékařská péče vlastně ani neexistovala. Tehdy hlavně v křesťanské Evropě, v arabském a židovském světě byli pokrokovější. Mladý Robert má v sobě touhu nemocným lidem pomáhat a nestačí mu jen vyučení u bradýře. Což byl takový všeuměl, od léčitele až po žongléra. Jeho strastiplná pouť do Persie nakonec skončí úspěchem, podaří se mu dostat až ke slavnému lékaři Ibn Sínovi a načerpat další znalosti.
Přesto, že byl román obsáhlý, místy až moc popisný, četl se dobře. Dozvěděla jsem se spoustu poznatků o poměrech v Evropě v 11. století, včetně detailů, co se týká víry, zvyků apod.
Jediné, co mně znechutilo, bylo pár drsných scén, např. zápas medvědice Godaivy se psy...
mystery103
Jedna z knih, u kterých jsem litovala, že končí. Je úžasná.

Historický román o době a místech, o nichž nic moc nevím, takže jsem se ráda nechala poučit.
Soužití mezi křesťany, židy a muslimy mělo vždy svoje úskalí, ale středověká Evropa a Persie, tam byly tyto vztahy extrémně napjaté. Právě proto postavil autor Noah Gordon celou knihu na přátelství mezi třemi studenty medicíny, z nichž sice každý patří k jiné víře, ale jejich úsilí pomáhat nemocným je spojuje. Toto přátelství vzniklo v těžkých časech moru, kdy smrt byla všudypřítomná, ale kdy si mohli navzájem pomáhat přežít. Přátele rozdělila až smrt, které se bohužel žádným medicínským zákrokem zabránit nedalo.
I když je to kniha obsáhlá, nevadilo mi to ani v nejmenším a rozhodně jsem se při čtení osudů Roberta Jeremyho Colea nenudila.
slunicko1958
Čtení tohoto románu bylo pro mě nádherný zážitek. Sice jsem toto dílo četla poměrně dlouho, ale nikdy jsem se nenudila. Knížka je napsaná čtivým stylem, je to radost!

Občas jsem měla pocit, že děj probíhá v současnosti. Uvědomila jsem si, že ač žijeme v 21. století, pořád pochybujeme o nejmodernějších vědeckých způsobech léčby resp. prevence a raději věříme přihlouplým mastičkářům. V závěru románu se ukázalo, že ony pohanské a bezbožné země jsou vědecky mnohem vyspělejší než "moderní" křesťanské státy.

Oceňuji také informace o zvycích a tradicích v zemích s odlišnou kulturou. Prostě jsem moc spokojená.

# data[].attributes.attachment_link.description
Nádherný román, který ve čtenáři zanechá spousty pocitů a uvážení. Ranhojič stejně jako Egypťan Sinuhet by neměl chybět v žádné knihovně. Pro mě to nebyla taková "bomba", jak jsem očekával, vzhledem k tomu, že kniha má 93%. Další číst určitě nebudu, můj oblíbený Egypťan Sinuhet mě mnohem více vtáhnul do děje (i napodruhé).

# data[].attributes.attachment_link.description
Agatha Christie, „první dáma detektivky“, nade vše milovala nejen spletité šarády, ale i nejrůznější dětské hříčky, básničky či lidové písničky. Kdo b...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Komentáře (474)

Kniha Carrie

Po pozretí dvoch filmových adaptácií Carrie (a zdesení pri zistení, že ich je omnoho viac) som sa konečne dokopal ku knižnej predlohe.

Kniha bola znepokojujúca už od začiatku. Mladé dievča vychovávané fanaticky veriacou matkou, z ktorého si všetci robia srandu v sebe objaví telekinetické schopnosti. Brutálny finálny žart od jej spolužiakov, ktorému predchádzal zdanlivý pocit, že aj ona môže byť obľúbená, v nej tieto schopnosti zosilní a odsúdi k zániku celé mesto.

Z poslednej časti knihy, už po maturitnom plese, priam cítiť stiesnenosť a "mesto duchov". Ako píše sám autor, mesto "už nebolo."

Zaujal formát knihy, v ktorom sa samotný príbeh striedal s výstrižkami z novín, správami zo súdu a úryvkami z (fiktívnych) kníh o danej udalosti.

Vzhledem k tomu, že už mám za sebou vrcholovou tvorbu Stephena Kinga, musím tomuto dílku 1 hvězdičku ubrat. Nicméně nutno podotknout, že tahle prvotina je na úrovni vrcholových děl velkého množství ostatních spisovatelů. King ještě neměl svůj mistrovský styl vypilovaný, některé pasáže jsou trošku kostrbaté, jiné zase příliš neuchvátí, ovšem stále se jedná o dílo takové kvality, která ho jednoduše nemohla neproslavit. Carrie je dnes už klasika v hororovém žánru knih i filmů - maturitní ples, šikana, nadpřirozené schopnosti a náboženský fanatismus - to zkrátka neomrzí. Přidejte Kingův smysl pro perverzi a dostanete perfektně kruté dílko, které jakmile Vás jednou vtáhne, už nepustí. Zapůsobilo na mě, jak si autor pohrál s formou, jelikož kombinoval vlastní vyprávění s úryvky z "knih", které měly vzniknout po události s Carrie a zkoumat celou věc z různých úhlů pohledu. Nechybí ani články, úryvky z dopisů, vše dovedené do detailu včetně kompletních názvů těchto smyšlených knih, dokonce nechybí ani strana, kde ten úryvek najdete. King má zkrátka smysl pro detail, který mě nikdy nepřestane udivovat.
I tak mi však kniha sedí více jako předloha než samotné dílo, neboť se mi zkrátka filmové zpracování líbilo víc - to staré, ale hlavně to novější s Chloe Grace Moritz a Julianne Moore, na které mám chuť se hned znovu podívat :)

Četlo se to dobře. Bylo to napínavý, děsivý, měla jsem chuť několikrát vstoupit do knihy a profackovat matku, jak se ke Carrie chovala. Zároveň bych nakopala do zadku i její spolužačku Chris a jiné.

Takže ano, emoce tato kniha vyvolává dokonale. Téma telekineze je opravdu zajímavé a děsivé. Z téhle knihy od začátku do konce čišela nenávist a beznaděj.

Carrie byla oběť od A až po Z. Přemýšlím jen, jestli každý kniha od autora je až taková zkáza na konci.

Knihu doporučuji, ale nejspíš nebude pro každého. Silný zážitek.

# data[].attributes.attachment_link.description
Po pozretí dvoch filmových adaptácií Carrie (a zdesení pri zistení, že ich je omnoho viac) som sa konečne dokopal ku knižnej predlohe. Kniha bola znepokojujúca už od začiatku. Mladé dievča vychovávané fanaticky veriacou matkou, z ktorého si všetci robia srandu v sebe objaví telekinetické schopnosti.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Román Misery patří mezi nejznámější a nejzdařilejší thrillery vzešlé z dílny Stephena Kinga. Hlavní hrdina Paul Sheldon je autorem romantických příběhů o krásné Misery. Osudovou náhodou Paula po těžké havárii najde jeho nejoddanější čtenářka, bývalá ošetřovatelka Annie Wilkesová. Ta z něj ve svém odlehlém domě učiní nedo brovolného pacienta. Během svérázného "léčení" ho přiměje, aby psal pokračovaní Miseryiných příběhů podle jejích představ. Díky Anniiným šíleným donucovacím metodám prožívá Paul tvůrčí období, jehož hrůzu by si nedokázal představit ani v nejbujnější fantazii a o jehož konec se dramaticky zaslouží i tým policistů, kteří po něm pátrají. Stephen King v tomto děsivém příběhu dokázal mistrně vyvolat atmosféru strachu a vytvořit přesvědčivé postavy, okořenit text suchým sarkasmem a doplnit ho autentickými postřehy ze zákulisí spisovatelského procesu. Podle proslulého románu vznikl neméně slavný film Misery nechce zemřít. Kathy Bates za ztvárnění hlavní role Annie získala Oscara. Hlavní mužskou roli hrál James Caan. ...celý text

https://www.databazeknih.cz/img/books/11_/1150/big_misery-xgk-1150.jpg

Komentáře (395)

Kniha Misery

Výborně vystavěná atmosféra, že člověk trpěl spolu s Paulem a stejně tak nenáviděl Annie.
Film jsem viděla dříve, než jsem četla knihu a líbil se mi, ale kniha je lepší, Annie je v ní ještě větší psychopatka.
Určitě doporučuji k přečtení.

Cítil jsem se jako Paul, chtěl jsem z té zatracené místnosti a co nejdál od Annie. Ale nešlo to. Vzala mu svobodu a důstojnost, vyždímala z něj jako z autora to nejlepší za příliš vysokou cenu. King si prostě tvoří alternativní vesmíry, kde se tyhle "VYSOCE nepravděpodobné" scénáře dějí a já jsem za to rád. Propojení s jinou jeho slavnou linií mi vyhovuje.

Annie Wilkes mohu zařadit mezi nejzrůdnější Kingovi záporáky. Bez magie a nadpřirozena. Byla mi dokonale odporná! 5/5* bez debat. Přečteno v pdf v anglickém originále.

První kniha co jsem přečetl od pána spisovatele Stephena Kinga. Než jsem to četl, neměl jsem vysoké očekávání. Ale nutno říct, že je vyprávění, popisy a úvahy hlavního hrdiny naprosto dostaly.
Kniha je skvěle napsána a úžasné se čte. Opravdu skvělá kniha. Musím si teď přečíst další knihy od pana Kinga.

# data[].attributes.attachment_link.description
Román Misery patří mezi nejznámější a nejzdařilejší thrillery vzešlé z dílny Stephena Kinga. Hlavní hrdina Paul Sheldon je autorem romantických příběhů o krásné Misery. Osudovou náhodou Paula po těžké havárii najde jeho nejoddanější čtenářka, bývalá ošetřovatelka Annie Wilkesová. Ta z něj ve svém odlehlém domě učiní nedo brovolného pacienta.

# data[].attributes.attachment_link.description
Globální bestseller – vychází ve 34 zemích – dosud prodáno více něž 6 000 000 výtisků. Novinář Mikael Blomkvist má za úkol vyšetřit starý kriminál...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Komentáře (1620)

Kniha Hvězdy nám nepřály

Hazel, šestnáctiletá dívka ve čtvrtém stádiu rakoviny.

Augustus, sedmnáctiletý kluk, který ze souboje s rakovinou vyšel s amputovanou nohou.

Během chvíle je jasné, že ti dva patří k sobě. Ti dva mladí lidé se výborně doplňují, a navíc je spojuje originální pohled na život i na chorobu, která je postihla.

Nekonečné a nevyčerpatelné téma a to láska dvou mladých lidí, proti které se staví mnohá protivenství. V tomto případě nemoc hlavní hrdinky.

U knihy se budete smát, je totiž plná černého humoru, který provází oba hrdiny na jejich cestě, která končí poslední kapitolou knihy, kde budete opravdu potřebovat kapesníky.

Příběh, co vás hned vtáhne do děje a vy stojíte po jejich boku, kdy ani vy neudržíte svoje emoce na uzdě. A abych se sama přiznala já tuhle knihu nechtěla dočíst. I přes humor hlavních hrdinů, jsem se tak bála konce a toho jak to nejspíš dopadne. Silně dojemná knížka plná humoru, ale ještě dost emocionálně se silným koncem, kdy snad žádné oko opravdu suché nezůstane.

Krásná a zároveň smutná knížka
arogantni0600
Pokud člověk nejprve přečte knihu a až pak vidí film, kniha ho vice pohlti. Bude mit jiný pohled na postavy, na jejich pocity a bude více tiše trpet s nimi.
U filmu všechny ty emoce a pocity dostane rovnou na zlatem podnose.

# data[].attributes.attachment_link.description
Hazel Grace diagnostikovali ve třinácti letech rakovinu štítné žlázy, teď je jí šestnáct a rakovina je v posledním stádiu. Nikdo neví, jak dlouho bude...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Přečteno po nouzovém stavu při corona krizi. Nevím , jestli to bylo prožitými událostmi, ale kniha mě zasáhla snad nejvíc ze všech doposud přečtených. Doporučuji překonat depresi příběhu a přečíst všem!

Nevěřila bych, že mi taková drobná knížka dá tolik zabrat. Velice vyčerpávající putování bez cíle a bez naděje, pouhá potřeba přežití ze dne na den.
Je pár věcí, které mi na knize vadí, ale ze všeho nejvíc zde postrádám vysvětlení, jak to všechno začalo. Co se stalo, že je svět v knize takový pustý, ošklivý a nebezpečný. Celou dobu jsem čekala jakékoliv vysvětlení a nedočkala se odpovědi.

Za mě velmi depresivní kniha.Asi nebyl správný čas na tuto knihu,tak ani nehodnotím.Snad někdy příště.

Velmi silný postapo příběh, který by rozhodně neměl uniknout nikomu, kdo má tento žánr rád. Kniha je sice poměrně depresivní, ale i přesto musíte číst dál. Prostě skvělé dílo!

Kniha naprostého zoufalství. Putování, které nevede nikam. Myslíte, že je tam alespoň kapička naděje? Totálně spálená Země. Slunce zahalené mraky z popela. Sugestivní kniha.
Kouknu z okna - vidím svoji mírně zanedbanou zahradu, sluníčko ještě svítí a vlaštovky pilně létají, někde vrčí sekačka - uvědomím si, jaká je to vlastně krása. Kniha Cesta mi na tu krásu, co mám, ukázala.

05. července

Na můj vkus trochu moc depresívní čtení.

Zajímavá kniha, kdy sice nevíte, co se stalo a v jaké době se odehrává, ale pro příběh to není vlastně podstatné. Líbilo se mi, že i v tak ponuré náladě se našly chvíle naděje a téměř jsem za hrdiny dýchala.

McCormackova Cesta je portrét světa, který přestal dávat smysl, a vekterém otec a syn podnikají nesmyslnou cestu bez cíle. Živoří na tom, co zbylo ze starého světa... a proč vlastně? Všechno, ci dělají, jejich zásady a morálka, vše ztratilo význam.
V jejich životě se neodehrává nic smysluplného, samotná kniha v podstatě nemá příběh, je pouze plejádou fragmentů světa, který zaniká a ztrácí barvy.
A přesto ve všem tom zmaru autor nechává čtenáři možnost vidět i zde naději, pokud sám chce...

# data[].attributes.attachment_link.description
Přečteno po nouzovém stavu při corona krizi. Nevím , jestli to bylo prožitými událostmi, ale kniha mě zasáhla snad nejvíc ze všech doposud přečtených. Doporučuji překonat depresi příběhu a přečíst všem! Nevěřila bych, že mi taková drobná knížka dá tolik zabrat. Velice vyčerpávající putování bez cíle a bez naděje, pouhá potřeba přežití ze dne na den.

# data[].attributes.attachment_link.description
Nebezpečný úraz ve škole spřátelí dva chlapce, z nichž jeden je z tolerantní židovské rodiny s moderním přístupem k náboženství a druhý je z rodiny or...

# data[].attributes.attachment_link.description
Mladý ruský ostřelovač je pro ostatní spolubojovníky hrdinou. U Stalingradu zakládá ostřelovačskou školu, v níž školí muže i ženy v likvidaci protivní...

# data[].attributes.attachment_link.description
Když v srpnu 1939 Hitlerova vojska přepadla bez varování Polsko, život mladého, talentovaného a úspěšného pianisty židovského původu Władysława Szpilm...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Noc Elie Wiesela je první knihou románové trilogie Noc, Úsvit a Den. Vedle děl Primo Leviho a Deníku Anny Frankové je kniha považována za jeden z pilířů literatury o holocaustu. Na rozdíl od Úsvitu a Dne, jež jsou literární fikcí, popisuje román Noc vlastní zážitky autora - mladého ortodoxního Žida, pocházejícího z rumunského mě sta Sighetu Marmației v Transylvánii. V roce 1944 byl s rodinou deportován do nacistických vyhlazovacích táborů Osvětim a Buchenwald. Jeho víra v Boha a důvěra v lidskost byla otřesena. Své hrůzné zážitky se odhodlal vylíčit teprve až letech 1954 - 1955 v rozsáhlém rukopisu psaném v jidiš. Jeho podstatně zkrácená verze byla roku 1956 vydána v Argentině pod názvem Un di velt hot geshvign (A svět mlčel). V roce 1958 vyšla ve francouzštině pod novým názvem La Nuit v pařížském vydavatelství Les Éditions de Minuit a v roce 1960 v angličtině jako Night, zásluhou newyorského vydavatelství Hill &amp; Wang.. Kniha byla postupně přeložena i do dalších jazyků. Český překlad z původního francouzského originálu byl vydán bez předmluvy v letech 1999 a 2007 v pražském nakladatelství Sefer. Nyní v Kartuziánské nakladatelství vychází doplněné 3. české vydání s aktualizovanou předmluvou autora. ...celý text

Surový příběh. Tíživý pocit při uvědomění, že není smyšlený.

Další velice silný příběh z prostředí holocaustu. Přináší osobní prožitky autora, jeho ztráty....Jen těžko lze pochopit, že se něco takového mohlo odehrávat. I po desítkách let bychom měli věnovat vzpomínky zemřelým v koncentračních a vyhlazovacích táborech.

Ohromující !!! A k pláči...
Navíc vyvrací mýtus, že tělo je jen tíživou schránkou naší nádherné duše. Tělo je silné, ale duše zrádná!

# data[].attributes.attachment_link.description
Noc Elie Wiesela je první knihou románové trilogie Noc, Úsvit a Den. Vedle děl Primo Leviho a Deníku Anny Frankové je kniha považována za jeden z pilířů literatury o holocaustu. Na rozdíl od Úsvitu a Dne, jež jsou literární fikcí, popisuje román Noc vlastní zážitky autora - mladého ortodoxního Žida, pocházejícího z rumunského mě sta Sighetu Marmației v Transylvánii.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Komentáře (13)

Kniha Kytice (komiks)

Erbenova Kytice je literárním skvostem který mám od dětství velmi rád, proto mne toto vydání velmi zklamalo. Po grafické stránce, která je zde koneckonců nejdůležitější, kvalita knihy velmi kolísá. Například první balada Kytice je umělecky zvládnutá relativně dobře, Vodník je odporný. Toto slovo ve svých komentářích používám zřídka, ale jiné se mi právě nehodí. Komiksový Vodník vypadá jako rozpracovaná animace k filmu od Pixaru, která je kompletní teprve z poloviny. Další problém vidím v samotném odsahu kinihy. Autoři zcela svévolně a bezdůvodně překroutili původní smysl Erbenových balad, a to dokonce tak moc, že ji kompletně převrátili naruby (viz Kytice, ve které matka vstává z mrtvých v podobě Freddyho z Elm Street). O nemrtvé matce hlavní hrdinky z balady Vodník, která z rukou střílí lasery, ani nemluvě.
Připadá mi ostudné toto publikovat pod Erbenovým jménem. Kdyby šlo o reinterpretaci Kytice, jakési zmodernizování, které my šlo zcela mimo původního autora, byla by kniha sice stále zbytečná, ale pochopitelná. Jenže tak to prostě není.
Hanka_Bohmova
Začnu od lesa: můj malý syn má velmi rád bitvy všeho druhu. Když jsem ho učila číst a zadávala mu na procvičení kreslicí úkoly (přečti větu a nakresli ji), byl schopen vpašovat bitevní vřavu do zcela libovolného tématu.
Po pročtení/přehlédnutí těchto komiksů mám pocit, že většina z autorů bohužel disponuje rozhledem a hloubkou mého bojechtivého prvňáčka. Tak moc jsou jejich výtvory nezajímavé a neobjevné a když už mechanicky nedoprovázejí text, násilně ho cpou do nejobyčejnějších žánrových klišé. Přitom Erbenovy verše nejsou žádné ploché říkačky, z nichž by myšlenku nevykřesal ani génius interpretace. Naopak, jsou to příběhy až archetypální, vyprávějící o důsledcích převrácených hodnot a porušených rovnováh. S tím by se dala dělat kouzla. A pokud autoři tak vysoké ambice neměli, chtěli se jen uličnicky pobavit na účet kanonického díla, pak musím říct, že nesahají panu Suchému ani po kotníky. Ať nám to pan Erben promine / že skončil happyendem a my ne...

No potěš koště... Je to pár dní zpět, co jsem měla možnost si přečíst Čapkovy Kapsy udělané jako komiks. I přes jistou počáteční obavu jsem z knihy byla nadšená, protože co se do knihy nedalo dát textově, to doplňovaly skvělé atmosférické ilustrace. Když jsem tedy zjistila, že i další skvostné dílko české literatury - Kytice - je k mání v komiksové podobě, nelenila jsem a knihu si půjčila. Je možné, že kdybych před tím neviděla zpracování Čapkových Kapes, hodnotila bych Kytici lépe, ale v současném kontextu mi autoři odpustí, tohle se podle mě vůbec nepovedlo.

Spoiler! (dá-li se to tak říct)

Toto komiksové zpracování mělo jednu velkou výhodu, a to tu, že v knize krom ilustrací byly vždy i jednotlivé Erbenovy balady, takže když už nic, znovu jsem si je přečetla a mohla potěšeně vzdychat nad jejich dokonalostí. To se ovšem nedá říct o výtvarném zpracování. Snad kromě Vodníka a jeho téměř až syrového "počítačového" zpracování (malby mi evokovaly grafiku počítačových her) se mi nelíbilo prakticky nic, u Zlatého kolovratu jsem byla doslova zděšená. Přesto, že i Čapkovy Kapsy je dílo několika autorů, kniha působila velmi celistvě a jednotně. Zde jsou styly jednotlivých umělců tak odlišné, že z toho vznikl totální nesourodý mišmaš. A to nemluvím jen o kresbách jako takových, ale i o tom, jak jsou textově jednotlivé balady zpracovány. Někde téměř celá balada, jinde určité úryvky, jinde text chybí prakticky celý. Někdo to možná bude kvitovat s povděkem, pro mě to byl ovšem další šrám na jinak nefunkčním zpracování.

Takže sečteno a podtrženo, Erbenova Kytice je úžasné dílo, které by každý člověk měl aspoň jednou za život přečíst, ale raději bych sáhla po klasickém zpracování než po tomto. Já komiksové zpracování nepovažuji za povedené, a proto ho za sebe nedoporučuji.
lenkaabooks
Přečetla jsem si blog Aleny Benešové (elpiska) a líbil se mi.
Některá pojetí Erbenových básní - Vodník, Zlatý kolovrat, Polednice se mi líbí více, jiné - Kytice, zase méně. Ale jinak celý ten nápad hodnotím velmi kladně. Líbilo se mi i filmové zpracování. Takže pokud film nebo komiks obzvláštní povinnou četbu, proč ne ? :-)

# data[].attributes.attachment_link.description
Erbenova Kytice je literárním skvostem který mám od dětství velmi rád, proto mne toto vydání velmi zklamalo. Po grafické stránce, která je zde koneckonců nejdůležitější, kvalita knihy velmi kolísá. Například první balada Kytice je umělecky zvládnutá relativně dobře, Vodník je odporný. Toto slovo ve svých komentářích používám zřídka, ale jiné se mi právě nehodí.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Komentáře (4)

Kniha Balady - komiks

Oblíbený autor mojí babičky, maminky i můj. Jen ony dvě nemohly vidět tuhle krásnou knihu. Formát komiksu na mě velmi silně zapůsobil. Kresby čtení zpomalí, přinutí více nad textem přemýšlet. Vlastně balady povýšil na ještě vyšší zážitek. Úžasné.

Velmi pěkné zpracování tří Wolkerových balad by mohlo být schůdnější cestou, jak tyto básně díky komiksové úpravě přiblížit mládeži. Pamatuji si, jak jsem poezii ve škole neměla ráda a jsem si jistá, že kdybych měla v té době k dispozici tuto knihu, vstřebala bych verše určitě lépe a možná i s chutí.

Moc pěkná velkoformátová kniha, která stravitelnou formou předává pohled na Balady od Jiřího Wolkera.
Myslím si, že zpracování by se mohlo líbit hlavně studentů.
Vůbec bych se nezlobila, kdyby takto byly zpracovány všechny balady od Wolkera.
Dobrá práce ilustrátora, chválím.
Je to opravdu nutnost pro všechny milovníky těchto balad.

Černě laděná obálka s motivem dělníků naznačuje wolkerovskou baladičnost. Komiksové ztvárnění Lubomíra Lichého dokáže navodit atmosféru doby, kdy své verše tvořil Jiří Wolker.
Zajímavý je i dovětek na zadní straně obálky.
Baladu o námořníkovi a Baladu o očích topičových spojuje motiv očí. U Balady o očích topičových jsou zajímavě a funkčně zakomponovány verše: "Soudruzi, dělníci elektrárenští, slepý jsem, - nevidím!"

# data[].attributes.attachment_link.description
Oblíbený autor mojí babičky, maminky i můj. Jen ony dvě nemohly vidět tuhle krásnou knihu. Formát komiksu na mě velmi silně zapůsobil. Kresby čtení zpomalí, přinutí více nad textem přemýšlet. Vlastně balady povýšil na ještě vyšší zážitek. Úžasné. Velmi pěkné zpracování tří Wolkerových balad by mohlo být schůdnější cestou, jak tyto básně díky komiksové úpravě přiblížit mládeži.

# data[].attributes.attachment_link.description
Krásně nakreslená, nepříjemně realistická adaptace Čapkovy klasické protiválečné antiutopie od Jana Štěpánka, na kterého v té době prasklo, že ve svýc...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Krásně dojemné, romantické počtení.
Jsem z oboru a tak dokážu pochopit jak Lu, tak hlavně Willa. Will se snažil svou akčnost promítnout do Lu, která je do té doby docela pasivní a přijímá co jí život dá a nesnaží se v něm cokoliv radikálně změnit. Vlastně se tak sám alepoň trochu "realizovat" a změnit někomu jinému život a přístup k němu, když už ten svůj nemá absolutně v rukou. Lu zde prožívá krásnou romantickou, ale dost naivní lásku. Je pravdou, že Willova finační situace ve spoustě věcí dost pomůže, ale ... na společnou cestu je toho potřeba daleko víc... Ale je krásné si o tom číst, snít a věřit, že láska hory přenáší. A proto tyto knihy občas potřebuji číst :-)

Tuto knížku jsem zvolil, protože patří k nejkomentovanějším zde v databázi knih a má hodnocení přes 90%. Byla pro mě zklamáním. Je to velice plochá beletrie, knížka bez hloubky, ale určitým způsobem rozrušující. Snad tím, že se tam rozebírá psychický stav kvadruplegika, to si nejsem jistý. Popisy úvah postav postrádají hloubku, jako kdyby život byl o tom, co si dnes dáme k jídlu nebo co si vezmeme na sebe.

Těšila jsem se na romantickou knížku, ale bylo to klišé a bídná odbornost mě často iritovala. Byly tam ale i velmi hezké momenty.

# data[].attributes.attachment_link.description
Krásně dojemné, romantické počtení. Jsem z oboru a tak dokážu pochopit jak Lu, tak hlavně Willa. Will se snažil svou akčnost promítnout do Lu, která je do té doby docela pasivní a přijímá co jí život dá a nesnaží se v něm cokoliv radikálně změnit.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
The Four Agreements: A Practical Guide to Personal Freedom (A Toltec Wisdom Book), 1997

Komentáře (462)

Kniha Čtyři dohody - Kniha moudrosti starých Toltéků
absolutmachal
Nehřeš slovem, neber si nic osobně, nevytvářej si domněnky, dělej vše jak nejlépe umíš. Čtyři rady, které, důsledně aplikované, mohou změnit život člověka opravdu k lepšímu.

Vycházejí z učení národa středoamerického národa Toltéků, které sepsal pan Ruiz. Národa, který podle Wikipedie možná nikdy neexistoval. Což je příznačné.

Rady jsou skvělé. Jako vážně. Jednou za čas si je připomenout, zkusit se podle nich řídit, rozhodně může člověku pomoci cítit se na světě lépe.

Ale ten text kolem... je to samý abstraktní pojem a ezotericky znějící blaf. Duškovina. Nejsem schopný delší texty v téhle podobě učíst.

Chtěl bych do toho trochu ověřené vědy, trochu psychologie, trochu západního poznání a hlavně mnohem a mnohem více západního uvažování a západního jazyka.

4 triviální jalová moudra, která by v našich končinách neměla takový ohlas, kdyby je nevyužil pro svá oneman show velký guru jalových mouder Jaroslav Dušek.

29. července

Niektoré myšlienky boli fajn a inšpirujúce ale zbytok knížky ma nebavil a nudil.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
čtyři dohody – kniha moudrosti starých toltéků

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
the four agreements: a practical guide to personal freedom (a toltec wisdom book)

# data[].attributes.attachment_link.title
Čtyři dohody - Kniha moudrosti starých Toltéků

# data[].attributes.attachment_link.description
The Four Agreements: A Practical Guide to Personal Freedom (A Toltec Wisdom Book), 1997 absolutmachal Nehřeš slovem, neber si nic osobně, nevytvářej si domněnky, dělej vše jak nejlépe umíš. Čtyři rady, které, důsledně aplikované, mohou změnit život člověka opravdu k lepšímu. Vycházejí z učení národa středoamerického národa Toltéků, které sepsal pan Ruiz.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Bibliofilie v individuální umělecké vazbě s relíéfní výzdobou přední desky, mimořádná.

Uvnitř vyzdobeno grafikami - tři suché jehly Helena Konstantinová (všechny jsou podepsané).

Bibliofilská edice Ethos, sv. 2. Vydal Vladimí Beneš v nakl. Bonaventura, Praha 1998. Tištěno na ručním papíru firmy Král z Předkláštěří.

https://www.databazeknih.cz/img/books/39_/398444/big_muz-ktery-sazel-stromy-Xwl-398444.jpg

# data[].attributes.attachment_link.description
Bibliofilie v individuální umělecké vazbě s relíéfní výzdobou přední desky, mimořádná. Uvnitř vyzdobeno grafikami - tři suché jehly Helena Konstantinová (všechny jsou podepsané). Bibliofilská edice Ethos, sv. 2. Vydal Vladimí Beneš v nakl. Bonaventura, Praha 1998. Tištěno na ručním papíru firmy Král z Předkláštěří. https://www.databazeknih.cz/img/books/39_/398444/big_muz-ktery-sazel-stromy-Xwl-398444.jpg

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mezi životem a smrtí stojí knihovna. Když se Nora Seedová ocitne v půlnoční knihovně, má možnost všechno napravit. Dosud byl její život jen přehlídkou zoufalství a výčitek. Připadá jí, že všechny včetně sebe zklamala. To se ale může co nevidět změnit. Knihy v půlnoční knihovně umožní Noře zažít, co by se stalo, kdyby mohla změnit svá dřívější rozhodnutí. S pomocí staré známé může Nora odčinit vše, čeho lituje, a zjistit přitom, který život je pro ni ten pravý. Ale vše není tak, jak si to představovala, a brzy ji její rozhodnutí uvrhnou i s celou knihovnou do velkého nebezpečí. Než jí vyprší čas, musí najít odpověď na odvěkou otázku: jaký je nejlepší způsob života? ...celý text

https://www.databazeknih.cz/img/books/48_/484552/big_pulnocni-knihovna-ZfS-484552.jpg

Komentáře (126)

Kniha Půlnoční knihovna

"Otázkou nie je, na čo sa pozeráš, ale čo vidíš." - Thoreau
A presne o tom táto kniha je - o tom, ako ju vníma konkrétny čitateľ. Ja si myslím, že ide o knihu, ktorá naozaj stojí za prečítanie a aj za zamyslenie.
knihovniceVS
Ale jo...
U Mattových knížek vždy kolísám mezi tím, že je to učiněná pohádka a naprostý moudro... Jen tý existencionální filozofie je tam nějak moc. Zato příjemně vyváženo rozborem nekonečného množství vesmírů, což je mé oblíbené téma při probdělých nocích.

A samozřejmě naprosto nemůžu nesouhlasit s myšlenkou, že knihovnice je Bůh.

# data[].attributes.attachment_link.description
Mezi životem a smrtí stojí knihovna. Když se Nora Seedová ocitne v půlnoční knihovně, má možnost všechno napravit. Dosud byl její život jen přehlídkou zoufalství a výčitek. Připadá jí, že všechny včetně sebe zklamala. To se ale může co nevidět změnit. Knihy v půlnoční knihovně umožní Noře zažít, co by se stalo, kdyby mohla změnit svá dřívější rozhodnutí.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Podtitul: Život a holocaust. Dlouhé mlčení Eriky Bezdíčkové, která jako dívenka přišla v nacistických koncentrácích o většinu rodiny, touto knihou končí. Její autorka se rozhodla promluvit nejen k evropským studentům, kterým dodnes při svých četných přednáškách vypráví o hrůzách totalitních režimů, jimiž sama prošla. Sv é vzpomínky sepsala do knihy, kterou právě držíte v rukou. Nebylo to pro ni lehké, strašlivé zážitky zůstaly dodnes velmi živé. A spáchané křivdy nelze nijak napravit. ...celý text

https://www.databazeknih.cz/img/books/40_/40586/big_moje-dlouhe-mlceni-fLV-40586.jpg

Komentáře (35)

Kniha Moje dlouhé mlčení

Stručná jednohubka. Paní Erika měla při vší smůle vlastně obrovské štěstí.
Jinak naprosto souhlasím s komentářem uživatele jankor.
ŽralokPeet
Silná výpověď. Ale znovu už to raději číst nebudu, na tyhle depresivní příběhy moc nejsem.

# data[].attributes.attachment_link.description
Podtitul: Život a holocaust. Dlouhé mlčení Eriky Bezdíčkové, která jako dívenka přišla v nacistických koncentrácích o většinu rodiny, touto knihou končí. Její autorka se rozhodla promluvit nejen k evropským studentům, kterým dodnes při svých četných přednáškách vypráví o hrůzách totalitních režimů, jimiž sama prošla. Sv é vzpomínky sepsala do knihy, kterou právě držíte v rukou.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Komentáře (67)

Kniha Letopisy Narnie

Krásná pohádková sága, která se čte úplně sama. Ideální na večery, kdy si chcete jen tak počíst a nepřemýšlet u toho.
Možná ale, že se mi filmová zpracování líbila víc, než ta knižní. Sice se díl od dílu víc a víc lišila, ale i tak...

Příběhy jsou moc hezky zpracovány, úplně vás vtáhnou do pohádkového světa. C.S.Lewis svět Narnie popsal krásně. Jde o klasický boj dobra se zlem, jaký máme rádi z pohádek, když jsme byli děti. Líbilo se mi i filmové zpracování, i když samozřejmě knihy poskytují detailnější popisy míst a příběhů.
Elulilinka1
Tyhle příběhy jsou kouzelné, hravé, pohádkové, veselé a milé. Opravdu se mi líbily. Každý byl jiný, jinak napínavý, jinak dobrodružný a jinak čtivý. Nejvíce se mi líbili Lev, čarodějnice a skříň a Stříbrná židle. Jen ty pravopisné chyby a překlepy si mohli odpustit, kazí to dojem.

Strašně dobrá kniha ve skvělém provedení. Zamilovala jsem si všechny díly, ale nejvíce se mi asi líbil Kůň a jeho chlapec...

Poslechnuto jako audioknihy, skvěle načtené Miroslavem Táborským, což hodnotím jako bonus navíc.
Jsou to nádherné příběhy, které jsem, bohužel, objevila až v dospělosti. Je ale možné, že spoustu myšlenek mezi řádky bych jako dítě nepostřehla. Nikdo, kdo myslí hlouběji, to nemůže považovat za pohádku (a ještě křesťanskou!). Člověk nepotřebuje náboženství, ale boha ano (a kdo tvrdí, že ne, potřebuje ho o to víc) a Aslan je krásný, leč pohanský :-) bůh. Pohani přece uctívali zvířata, ne? :-)
Líbilo se mi, jak autor nenásilně vysvětluje třeba to, že není nic divného, že je člověk naštvaný a protivný, když je unavený a nevyspalý nebo má strach. A ty pocity, co tam ty děti mají, jsou opravdu přesné.
Měla jsem z toho pocit, jakoby si autor ten příběh vymyslel pro své děti či vnoučata a ty děti navštěvující Narnii jsou ty děti. A právě proto jsou uvěřitelné. Znám spoustu dětí, které jako děti "věřily", ale holt z toho vyrostly. Já ne!!! Já pořád věřím :-)
Při poslechu posledního dílu mi až trnulo, jak to bylo současné. Nepřipadají vám opičák a Tašlan také nějací povědomí?

Letopisy Narnie od C. S. Lewise jsou magickým a krásně vypravovaným příběhem. Provázely mé celé dětství. Knihy čtu jednou, ale věřím, že u této bych třeba udělala i první vyjímku.
pavelvanura
tato série má své kouzlo. Máme různé příběhy které na sebe v budoucnu navazují. Škoda konce ten byl možná zbytečně krutý ale aspoŇ dal autor jasně najevo že další pokračování nebude. Čtivo je to fajn ale ne tak dobré abych mu dal 5* :-)

Letopisy mají svoje kouzlo které pohltí jak dospělého tak i dítě. Je to kouzelný svět, do kterého se zase znovu rád podívám :)

# data[].attributes.attachment_link.description
Krásná pohádková sága, která se čte úplně sama. Ideální na večery, kdy si chcete jen tak počíst a nepřemýšlet u toho. Možná ale, že se mi filmová zpracování líbila víc, než ta knižní. Sice se díl od dílu víc a víc lišila, ale i tak...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Komentáře (168)

Kniha Červený vrch
Biba_with_Book
Tak tohle mi moc nesedlo. Prislo mi to napsane jako od nekoho, kdo se to teprve uci.
Kombinace postapo a vztahovych dramat, ale obe dejove linky absolutne nevyrazne, jakoby nedodelane a o nicem.

Za mě celkem dobrý čtení...
Film by byla asi blbost, ale tady to celkem šlo...
Jsem ráda, že jsem se ke knize dostala...
Knihomolka97
Od Jamie McGuire jsem četla Krásnou katastrofu, kterou miluju a byla jsem zvědavá na Červený vrch. Je to úplně něco jiného a můj snad první knižní horor! :D
Jsem ale poněkud rozpačitá. Příběh o nákaze, kdy se z "nakažených" lidí stávají nemrtví neboli moji oblíbení zombíci, kteří žerou a zabíjí ostatní lidi.
Bylo vyprávěno z pohledu tří postav. Scarlet, Nathan a Miranda.
Ze začátku mě vůbec nebavila linka Mirandy, nepřišla mi zajímavá, byla nudná, ale svůj význam měla, protože všechny postavy byly navzájem propojené.
S některými postavami jsem měla problém. Nedokázala jsem si je oblíbit, štvaly mě a bylo mi jedno, jestli zemřou nebo ne. Hnusný, já vím. :D
Konkrétně jedna smrt mě ale hodně rozesmutnila, protože zrovna tu postavu jsem si oblíbila moc. :(
Překvapila mě romantická linka, nečekala jsem ji, ale potěšila mě. (romantička se nezapře) Těm dvěma jsem to totiž neskutečně přála.
Těch vztahů a vztahových problémů zde ale celkové bylo víc než dost. :D
Bylo to docela napínavé, o krev a mrtvoly nebyla nouze, ale čekala jsem asi ještě trochu "víc". A samotný závěr? Já vám nevím, nezpůsobilo to na mě úplně věrohodně.
3,5⭐️/5⭐️ lepší průměr

Kniha má jednoduchý styl psaní a krátké kapitoly, takže se čte poměrně rychle a lehce, bohužel ale nepřináší absolutně nic nového, na co už bychom v tomto žánru nenarazili. Vlastně se drží úplně klasické šablony, a tak můžeme celkem snadno předvídat, kam se celý příběh bude ubírat.
Zombíků bylo na můj vkus dost málo, hlavně pak ve druhé polovině, kde se více než samotná apokalypsa řešilo vztahové drama. Ta romantická linka mi přišla totálně zbytečná.
Nebylo to vyloženě zlé, ale kdybych si to nepřečetla, asi bych o nic zásadního nepřišla.

# data[].attributes.attachment_link.description
Biba_with_Book Tak tohle mi moc nesedlo. Prislo mi to napsane jako od nekoho, kdo se to teprve uci. Kombinace postapo a vztahovych dramat, ale obe dejove linky absolutne nevyrazne, jakoby nedodelane a o nicem. Za mě celkem dobrý čtení... Film by byla asi blbost, ale tady to celkem šlo...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Farma zvířat je alegorický satirizující román George Orwella, ukazující formou bajky politické vztahy a děje mezi lidmi. Autor se důsledně vyhýbá vysvětlujícím komentářům, ale vzhledem k době napsání díla je nejzjevnější podobenství se stalinistickou degenerací Sovětského svazu. V příběhu se objevuje skupinka zvířat, která se vzbouří a vyžene lidi z farmy, na které žije, a vede ji sama. Jejich vláda se však postupně zvrhne v brutální tyranii. Tento román byl napsán v průběhu 2. světové války a vydán srpnu roku 1945. Ačkoliv nebyl do konce 50. let příliš úspěšným, dnes je jedním z nejznámějších děl autora, stejně jako např. antiutopický román 1984. Vydalo nakladatelství Kober v roce 1946 ...celý text

https://www.databazeknih.cz/img/books/29_/29638/big_farma-zvirat-Zok-29638.jpg

Komentáře (1062)

Kniha Farma zvířat
vodovodnice
Já jsem nejdříve přečetla román 1984 a teprve teď Farmu Zvířat.

Musím říct, že 1984 je to propracovanější a v podstatě stejný příběh nebo motiv jako Farma zvířat. Ale to bude nejspíše tím, že první byla vydána Farma a až později byl vydán román 1984.

U farmy zvířat mi imponuje, že je to tenká knížka,velmi dobře napsaná, snadno se čte, ale je to taková zhuštěná verze 1984. Asi by bylo lepší si obě knížky přečíst v opačném pořadí.
Nicméně je to velmi aktuální knížka, která bude platná a moderní asi v každé době.

# data[].attributes.attachment_link.description
Farma zvířat je alegorický satirizující román George Orwella, ukazující formou bajky politické vztahy a děje mezi lidmi. Autor se důsledně vyhýbá vysvětlujícím komentářům, ale vzhledem k době napsání díla je nejzjevnější podobenství se stalinistickou degenerací Sovětského svazu. V příběhu se objevuje skupinka zvířat, která se vzbouří a vyžene lidi z farmy, na které žije, a vede ji sama.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Komentáře (141)

Kniha Postřižiny
RonnieSmithx
Musím říct, že tuhle knihu Hrabal opravdu nahrabal. Říká se, že tento autor není pro každého, ale když k tomu vezmeme v potaz, že jsem nikdy neviděla film Postřižiny, nepiju pivo a už vůbec si nechci představovat krvavou zabijačku, tak toto dílo bylo pro mne opravdu šlápnutí vedle.
Kniha mě nebavila číst, dělalo mi problém udržet pozornost a Hrabalův styl asi opravdu nebude mým šálkem kávy. Hlavní postava neboli ztřeštěná žena napsaná mužem mi taky sympatická nebyla, k tomu všemu svou debilitou zabila psa. Aspoň pasáže se strýcem Pepinem byly občas vtipné, ale jak říkám, tak jsem film neviděla a často se ztrácela, takže jsem se do této knihy nevžila jako ostatní. Měla jsem možnost si přečíst i další autorova díla, ale po tomto zážitku jsem se rozhodla, že ji nevyužiji, i když Ostře sledovaným vlakům dám pravděpodobně ještě šanci.

Další z knihy, kde je film bohužel lepší než kniha.
Kniha mě bohužel neoslovila.
markinho962
Upřímně mě kniha nevtáhla jako film,řekl bych že je to dost preceňované dílo a nebýt filmové adaptace, tak by... Doplňte si každý sám
puczmeloun
Nádherně poetické, jazykově zvukomalebné, příjemně čtivé, provokativně-revolučně-žensky-zlobivé, Pepinovsky hlasité a přímočaré. A na druhou stranu někdy dosti drsné, neucelené a skákající, nadsazené i tísnivé. Celkově ale velmi pitelné, taková knižní jednohubka, tedy v tomto případě pivní šnyt.

Posloucháno zároveň jako audiokniha, kde se hudební doprovod někdy dobře trefoval do nálady, někdy až moc tlačil na pilu a radši jsem písničku přeskočil. Pozitivní naladění ale naštěstí převažuje :)

# data[].attributes.attachment_link.description
RonnieSmithx Musím říct, že tuhle knihu Hrabal opravdu nahrabal. Říká se, že tento autor není pro každého, ale když k tomu vezmeme v potaz, že jsem nikdy neviděla film Postřižiny, nepiju pivo a už vůbec si nechci představovat krvavou zabijačku, tak toto dílo bylo pro mne opravdu šlápnutí vedle.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Komentáře (334)

Kniha Mechanický pomeranč
anonymní.Ilja
Tak heleďte: já jsem tu knihu četl, takže jsem věděl, o co tam jde, ale ta předmulva, co je na začátku, by vás mohla aspoň varovat, že vám poví ÚPLNĚ VŠECHNO! XD

knina se skládá z tří částí, které jsem téměř stejně velké: předmluva (+ dodatky), první a druhá část samotné knihy. Je to kniha, která se čte pro čtení víc než pro obsah, přestože obsah stojí za to. Je to kniha, kterou možná někdo těžko přežvýká a ještě hůř rozdýchá, ale je to klasika, které své věhlasné jméno nemá pro nic za nic. Za mne je to jasných 5/5!

Jde o rozšířené vydání s předmluvou M. Amise a úvodem A. Biswella. Neználky poučí v poznámkách stručný slovník jazyka týnů a jako bonus potěší prolog k jevištní adapci. V epilogu se Burgess vyjadřuje k násilí a svou do mlýnku přidal i překladatel Šenkyřík. Drtivá z vás viděla nejdříve film a poté četla knihu. Kniha se detailněji zaměřuje na všechny scény, které známe z paměti z filmu. Víc netřeba dodávat.

Z knihy mám velmi rozporuplné pocity. (Proto to hodnocení.) Začnu tou pozitivní stránkou: moc se mi líbí nápad knihy a otázky morálky, zla a viny, které autor vkládá do knihy. Kladně hodnotím i to, jak autor pracuje s jazykem - byť bylo celkem peklo zvyknout si na to, jak Burgess dílo napsal, vždy jsem pro, když autor experimentuje a nějak se vymezuje od ostatních . Vývoj hlavní postavy mě taky zaujal. Jenže z té druhé stránky (a tady se nejspíš rozepíšu více) se mi nelíbí prkenost hlavních postav - o žádné z postav jsem nepřemýšlel jako o člověku, ale vždy jako o nástroji autorova vyprávění, a to mi připadá škoda. Kromě toho jsem si vědom, že kniha jako tato nemůže být pěkná, ale na mě to množství (neopodstatněného) hnusu bylo moc a připadalo mi, že to dělá autor jen pro efekt. A to množství otázek, které autor otevřel, bylo velmi špatně dotažených do konce. Třetí a poslední část byla jednoznačně tou nejhorší a spíš mě naštvala, než aby mi dovolila uzavřít příběh a zamyslet se nad hlavní myšlenkou, kterou dle mého autor vyjádřil velmi vlažně. Mám rád dystopickou literaturu, která varuje společnost před následky chování či ignorace, a právě proto díky Orwellovému "1984" či třeba Čapkovým "Mlokům" vím, že jde napsat lépe. (A bez tolika zbytečného násilí a hnusu.)

Řeknu to takhle, bylo to v mnoha ohledech násilné, dost pobuřující, hlavní postava byla parchant bez jakéhokoliv pozlátka...
Měl jsem to jako povinnou četbu, ale na druhou stranu to bylo dobře napsané, slang mě překvapivě bavil, z definice supernásilí mi běhal mráz po zádech...
Ale ano, určitě aspoň jednou za život přečíst (já se k tomu dlouho chystat nebudu), ale zase zanechává spoustu podmětů k přemýšlení

Hmm. Tak jsem si poslechla "jednu z nejlepších knih, co kdy byla napsána".
První půlka byla úplně o ničem, ale pořád jsem čekala, jestli skončí vyprávění z pohledu toho maníka a změní se jazyk na normální. Ono chvíli to bylo vtipné, ale pak už toho bylo moc.
V druhé polovině to chvilku vypadalo, že se vylepší děj do trochu orwellovského stylu, ale pak to konec zas vrátil do hlubin k unudění čtenáře. Vydržela jsem do konce jen díky tomu, že jsem to poslouchala. Jinak bych vůbec nedošla ani k tomu trochu zajímavému kousku, a vůbec už nevěděla o co jde. Ale ani hlas Davida Novotného (ačkoliv to četl výborně) ke knize neseděl. Když padesátník čte patnáctiletého, úplně to nefunguje a nepomůže ani debilní slang.
Můj obdiv (a současně politování) tak získává hlavně překladatel.
Určitě jde o knihu, na kterou si udělá každý jasný názor a bude zapamatovatelná. Pro mě ale v tom negativním smyslu slova.

(Audiokniha)
Kde začít :-))) Vlastně ani nevím, zda mám ke knize co dodat. Audioknihu jsem si pořídila ze zvědavosti, trvalo mi, než jsem "týnštinu" pochopila a pak se jen smála, jak je to vlastně napsané. Interpretace Davida Novotnýho je výborná, i díky němu jsem u poslechu vydržela. Ale přiznám se, že se k tomuto dílu asi už nikdy nevrátím :-)))

Tak toto čítať bolo pre mňa hotové utrpenie.
TERRORDROME
(+ SPOILER) Kubrickov film mám rád a konečne som sa dostal aj k predlohe. Dej je dosť jednoduchý, ale samotné čítanie textu náročnejšie , pretože hrdina/vyprávač hovorí takzvaným jazykom týnov kde sa to hemží spotvorenými anglickými, ruskými či nemeckými výrazmi, takže Hjumaníci majú hendky, fútky, ajká, cány a hírujú, lukukú, skrímujú, tolčokujú a podobný fisíz. Alex je sociopat bez štipky empatie pre ktorého je každodennou bežnou zábavou kradnutie, mlátenie ľudí a najviac uspokojenia pociťuje keď z nich strieka nádherná červenočervená "blažka". Raz ale dopadne jeho "rejzr" na kameň a on v base podstúpi "liečbu" po ktorej sa mu robí zle len pri pomyslení na zlo, takže sa role obrátia a jemu sa mstia všetky jeho obete. Film je z knihou v podstate úplne totožný a rozdiely sú len v detailoch ako že vo filme dostane po zrade "frendíkov" po "gulliverovi" fľaškou zatiaľ čo v knihe reťazou a miesto "ouldaných" dôchodcov z knižnice je zmlátený bezďákmi. Pri porovnaní tak nakoniec kniha oproti filmu stráca, lebo film ponúka okrem príbehu navyše Kubrickov "bolšácky" maniakálny vizuál. Jediný jasný rozdiel je potom v dodatku po finále ktorý film už neobsahuje a vyliečený Alex tam prestáva byť násilným zloduchom pretože sa stal plnoletým a pubertálne výčiny už ho nezaujímajú, lebo musí pracovať. Nedáva to príliš zmysel, lebo napr. jeho bývalý parťáci nastúpili k polícii kde majú možnosť ventilovať svoju krutosť verejne a legálne, ale symbolicky viem čo autor hovorí.

# data[].attributes.attachment_link.description
anonymní.Ilja Tak heleďte: já jsem tu knihu četl, takže jsem věděl, o co tam jde, ale ta předmulva, co je na začátku, by vás mohla aspoň varovat, že vám poví ÚPLNĚ VŠECHNO! XD knina se skládá z tří částí, které jsem téměř stejně velké: předmluva (+ dodatky), první a druhá část samotné knihy.

# data[].attributes.attachment_link.description
Atómové návyky ponúkajú overený návod, ako sa každý deň zlepšiť o jedno percento bez ohľadu na svoje ciele. Popredný svetový odborník na tvorbu návykov James Clear odhaľuje praktické stratégie, ktoré vás do detailov naučia, ako si dokonale osvojiť drobné prejavy správania, ktoré vedú k pozoruhodným výsledkom.

# data[].attributes.attachment_link.description
Esejistu a povídkáře R. L. Stevensona ani jeho klasický viktoriánský horor o sváru dobra a zla v lidském nitru není třeba dlouhosáhle představovat. Os...

# data[].attributes.attachment_link.description
Románová kronika ztraceného města, léta 1894–⁠1921. Podtitul knihy lapidárně shrnuje příběh o někdejší pastevecké vesnici, která vystavěla svůj roz...

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Radionuklidy rozeseté po naši zemi budou žít 50, 100 i 200 tisíc let, popřípadě ještě déle."

Alexijevič se ve své sérii knih obrací k člověku, k člověku sovětskému, ukrajinskému, běloruskému, ruskému... ke stavu jeho duše, k obyčejnému životu obyčejných lidí. Proto se zde čtenář nedozví, co přesně se 26. 4. 1986 v Černobylu stalo. Čtenář je však vtahován do světa post-černobylské války, nebo aspoň jak dobu po evakuací Pripiati a desítek dalších vesnic a městeček v okolí Černobylu s všudypřítomnými vojáky vnímali místní obyvatelé. Ti byli donuceni poté, co strávili dalších minimálně 48 hodin v nevědomí svým všedním, každodenním životem, opustit bez ničeho (vše bylo ozářené) své domy. Prý na dva dny. A ono to bylo na celý jejich zbývající život, někdy dlouhý jen pár týdnů. Člověk vnímá katastrofu samotnou, ale už mu většinou nedochází, co se asi tak mohlo dít v místě samotné události. A jak se k tomu sovětský občan stavěl či byl donucen postavit. Jaké hrůzy si musel prožít, jaké násilí, rabování a zabíjení celá ta tragická událost vyvolala. A přece jiní o válce nehovořili, protože tady přes veškerý vojenský výcivk nebylo s kým bojovat obvyklými zbraněmi, pouze proti vlastnímu lidu, ani proč se schovávat v protiatomových bunkrech, protože atom byl všude.

"Jsme velká země, milovaná, nejsilnější. Dřív nám říkali, že žijeme skromě a chudě, protože jsme prodělali těžko válku, lidé trpěli, zato teď máme mohutnou armádu a nikdo si na nás netroufne, neporazí nás. Ale my začali střílet jeden do druhýho."

V Modlitbě za Černobyl - přesněji za lid postižený jeho skázou - více než v jiných Alexijevičové knihách vyplouvá na povrh ruská duše formována po staletí svými násilnými dějinami. Ruský člověk buď loví a zabíjí zvěř, nebo válčí, říká se v knize. Taky je tam ale plno lásky, soucitu a až nepochopitelného hrdinství. Právě to je ruskému člověku vštěpováno. Ne majetek a blahobyt, ale vlast, vlastenectví a hrdinství jsou to nejdůležitější. Ruský člověk tak osciluje mezi ušlechtilostí, sebevražedným hrdinstvím a bezbřehým násilím, protože spravedlnost neexistuje. V knize o důsledcích černobylské havárie autorka poprvé zpovídá i sama sebe a nevciťuje se toliko do duší druhých zpovídaných osob, protože ačkoliv je Černobyl ukrajinský, nejvíce bylo zasaženo Bělorusko. V Bělorusku bylo zamořeno celkem 23 procent území, na Ukrajině 4,8 a v Rusku 0,5 procent. A tak se Bělorusové stali černobylským lidem. Autorka poprvé knihu vydala 11 let po výbuchu, dále ji však doplňovala a celkem na ní pracovala 20 let. Autentické pocity přímých svědků katastrofy přináší dechberoucí obraz jednoho lidského neštěstí, k jehož hloubce přispěla nezměrná zaslepenost a demagogie sovětského vedení, která v reakci na volání po vědeckých vysvětleních, lécích nebo aspoň jódu vytáhla z rukávu staré známé nálepky jako agenti západních rozvědek, zakuklení nepřátelé socialismu, diverzantská akce... a dnes, v roce 2022, tomu není jinak.

"Celý život jsme bojovali nebo se připravovali na válku, tolik toho o ní víme, jenže teď z ničeho nic obraz nepřítele se proměnil. Máme nového nepřítele, či spíše nepřátele. Zabíjela pokosená tráva, ulovené ryby, zastřelená zvěř nebo třeba jablko."

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
modlitba za černobyl – kronika budoucnosti

# data[].attributes.attachment_link.title
Modlitba za Černobyl - kronika budoucnosti

# data[].attributes.attachment_link.description
"Radionuklidy rozeseté po naši zemi budou žít 50, 100 i 200 tisíc let, popřípadě ještě déle." Alexijevič se ve své sérii knih obrací k člověku, k člověku sovětskému, ukrajinskému, běloruskému, ruskému... ke stavu jeho duše, k obyčejnému životu obyčejných lidí. Proto se zde čtenář nedozví, co přesně se 26. 4.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Dosud každý (proti)válečný román, co mi kdy vběhl před mířidla, byl, vzdor těžko zpochybnitelné autenticitě - v potaz samosebou beru jen ty od přímých účastníků - zákonitě křiven potřebou dějového oblouku, motivu hrdinství (ješitnost nedá nikomu a prostě se tam, byť si i v té nejzastřenější podobě, nakonec stejně objeví) a také v sobě, volky nevolky, vždy nesl určitou dávku nostalgie stran pospolité nutnosti; jisté vztahové čistoty a jednoduchosti, kdy lidé s kosou na krku odhazují ega.
Jestli z téhle romance chcete vystřízlívět, pak se tužte, neboť Zinkoví chlapci jsou kádí ledové tříště. Tito sice ústy přímých účastníků hovoří také, jelikož ale nejsou vázáni splétáním příběhu, ani poselstvím, tak, jsouc sami zle pokousáni, bez okolků koušou také. Vlastně se nesou v duchu důvěrně neurvalých PTSD sezení, kde do vás trosky lidí hustí své dost brutální přetlaky a kde se z vlastních zbytků snaží slepit zdání tvaru. Tato forma zpovědné výpovědi, obávám se, bude asi ze všech možných pravdě nejblíž. (docela i chápu, když si pak někteří veteráni, aniž bych však Alexijevičové cokoli zazlíval, stěžovali na jejich zveřejnění; nejspíš byli na dně, poblíž ucho ochotné naslouchat...a to v tu chvíli bohatě stačilo, aby otevřeli stavidla a dali průchod tomu nejhoršímu) Každopádně na mě dolehla skutečnou tíží a nebojím se jí označit jako protiválečnou bez závorek. Rozumějte, fakt hnus; žádná ta rádoby drsná, v současnosti tak oblíbená, koncentráčnická onanie kšeftující s lidským utrpením...žádná katarze spravedlivého hněvu, ani opájení se pocitem bezpečné „hrůzy" u níž se tak hezky vyhřívá a skrytě konejší/ukájí bída, jako i krutost vlastní...tady zůstává jen mrzačící prázdno, stažený žaludek a v hrudi kámen...ke konci už jsem více méně otupěl...si taky umím vybrat adventní čtivo.

Hvězdit se mi dost dobře nechce.

PS: I když tím asi docílím opaku a udělám reklamu, tak si fakt rozmyslete, jak na tom jste. Nejde o víkendové čtení a mám pocit, že mi jeho prostřednictvím Světlana trvale kousek světla vzala...snad aby jej přesměrovala na místa, kde ho obyčejně mnoho není...Jestli si ze zpovědí odnáším nějaké, v nich implicitně obsažené, poučení? Ano; Nejhorší válka je zbytečná a ještě k tomu prohraná...blbé poučení, ale pak možná taky jedno nepatrné smítko naděje; děj se co děj, vydrž, a dej času šanci, jeden nikdy neví...„Už nezavolám...pro mě tahle epizoda skončila. Přestávám v ní účinkovat...nezastřelím se, ani neskočím z balkonu. Chci žít! Milovat! Podruhý jsem zůstal na živu...poprvý tam, ve válce, a podruhý tady. Končím. Sbohem. Položil sluchátko."

# data[].attributes.attachment_link.description
Dosud každý (proti)válečný román, co mi kdy vběhl před mířidla, byl, vzdor těžko zpochybnitelné autenticitě - v potaz samosebou beru jen ty od přímých účastníků - zákonitě křiven potřebou dějového oblouku, motivu hrdinství (ješitnost nedá nikomu a prostě se tam, byť si i v té nejzastřenější podobě, nakonec stejně objeví) a také v sobě, volky nevolky, vždy nesl určitou dávku nostalgie stran pospolité nutnosti; jisté vztahové čistoty a jednoduchosti, kdy lidé s kosou na krku odhazují ega.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Komentáře (836)

Kniha Aréna smrti

Ještě o tři dny zpět jsem o téhle sérii nic nevěděla, věřím tomu, že o další tři dny budu mit dotčeny další díl.

Kniha moc pěkně rozvíjí fantazii čtenáře, zároveň se neřadí mezi těžkou literaturu, ideální četba na relaxaci.

Sérii jsem četla jen jednou, před 10+ lety, než to šlo do kin, ale i tentokrát jsem si užila každou stránku.

Líbí se mi jednoduchý a rychlý styl vyprávění. Líbí se mi celý ten nápad s Panemem, 12 kraji, Hladovými hrami a splátci. Líbí se mi to prostě všechno a hned se vrhám na Vražednou pomstu!

Vždycky jsem byla tým Peeta, ale teď je to už stoprocentní. Hunger Games mě přivedly k lásce k dystopických příběhům, přesto je tento pořád jeden z nejlepších. Není samozřejmě překvapením plný počet hvězdiček.

Filmům jsem odolávala dlouho a knihám ještě déle. Jsem ráda, že jsem nakonec podlehla. Filmy jsou fajn, ale kniha je mnohem lepší. Tempo je pomalejší, takže je více prostoru na vysvětlení některých věcí, které mi ve filmu chyběly (např. povídání o Katnissině otci, či objasnění chladného vztahu mezi Katniss a její matkou). Vice jsem se dozvěděla také o některých dalších soutěžících. Líbí se mi, že je větší pozornost věnována vztahu mezi Katniss a Peetou, který je v knize intimnější, vřelejší a uvěřitelnější.
Překvapilo mě, jak věrně se film drží knihy, což není úplně běžné. Jediné, co mě místy zaráželo, bylo to, jak Katniss neustále přemýšlela nad tím, jak a z jakého úhlu ji zabírají kamery, jak by se pro diváky měla chovat a co by měla říkat. Taková marnivost mi k ní neseděla...

Po opravdu hodně dlouhé době, jsem si poprvé přečetla knižní verzy hunger games a musím říct že mi kniha doplnila mnohé aneb, co ve filmu nebylo. Také mi kniha obohatila a vysvětlila několik věcí. Jako by člověk doteď skládal puzzle bez prostředka.
Co se postav týče v knize jsem je videla zcela jinak nez ve filmu a i Katniss. U hlavní postavy jsem více chápala její jednání a rozhodování i uvažování. :)

Mám novější vydání kde je i rozhovor s autorkou kde vysvětluje několik otazníků které během čtení vyvstali takže pro fanoušky doporučuji

# data[].attributes.attachment_link.description
Ještě o tři dny zpět jsem o téhle sérii nic nevěděla, věřím tomu, že o další tři dny budu mit dotčeny další díl. Kniha moc pěkně rozvíjí fantazii čtenáře, zároveň se neřadí mezi těžkou literaturu, ideální četba na relaxaci. Sérii jsem četla jen jednou, před 10+ lety, než to šlo do kin, ale i tentokrát jsem si užila každou stránku.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kniha prostřednictvím vyprávění děvčátka zachycuje život herecké rodiny, která není zadobře s totalitním režimem a v této atmosféře hledá odpovědi na svoje dětské otázky. Volně navazují romány "Oněgin byl Rusák" a "Darda".

https://www.databazeknih.cz/img/books/18_/181031/big_hrdy-budzes-jhZ-181031.png

Komentáře (347)

Kniha Hrdý Budžes

# data[].attributes.attachment_link.description
Kniha prostřednictvím vyprávění děvčátka zachycuje život herecké rodiny, která není zadobře s totalitním režimem a v této atmosféře hledá odpovědi na svoje dětské otázky. Volně navazují romány "Oněgin byl Rusák" a "Darda". https://www.databazeknih.cz/img/books/18_/181031/big_hrdy-budzes-jhZ-181031.png

# data[].attributes.attachment_link.description
Třetí román úspěšné Aleny Mornštajnové. Pokud existuje něco, co prověřuje opravdovost lidského života, pak je to utrpení. A existuje-li něco, co život…

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Román, který vznikl podle skutečného příběhu, začíná na jaře roku 1939, kdy do Prahy napochodovali němečtí vojáci a někdejší Československo se proměnilo v takzvaný protektorát Čechy a Morava. Jeho hlavní hrdina Herbert Levin, známý ve světě jako „Kouzelník z Osvětimi", se narodil v Německu a až do nástupu nacismu působil jako nejmladší člen berlínské burzy. Když nacisté Židům zakázali pracovat na burze, vydal se Levin na kouzelnickou dráhu. Po emigraci do Československa si v Praze otevřel kouzelnický obchod a po čase začal se svou ženou pod uměleckým jménem „Velký Nivelli" pořádat kouzelnická vystoupení. Jeho kouzelnická kariéra se slibně rozvíjela a jeho věhlas rostl, a to i mezi nacisty, kteří byli vším, co byť jen vzdáleně souviselo s magií a okultismem, přímo posedlí. Jenže ani „Velký Nivelli" nemohl uniknout údělu ostatních Židů a v roce 1941 byl deportován spolu se ženou a synem do Terezína. A v následujícím roce do Osvětimi... Právě o tom, co v táborech zažil a jakou roli přitom sehrálo jeho kouzelnické umění, vypráví strhující román Kouzelník z Osvětimi. Souběžně s osudem židovského kouzelníka autor rozvíjí příběh portugalského vojáka Francisca Latina, který bojuje v řadách španělské Modré divize po boku německé armády na půdě Sovětského svazu, kde se zamiluje od ruské dívky. Když se dozví, že byla převezena do osvětimského koncentračního tábora, je odhodlán pro svou vyvolenou udělat cokoli, jen aby ji vypátral a zachránil. Právě v táboře smrti se osudy obou protagonistů příběhu protnou. A stane se tak v době, kdy se v táboře připravuje povstání sonderkommanda, v němž oba sehrají svou roli... ...celý text

Komentáře (6)

Kniha Kouzelník z Osvětimi
AlbionFoxyFox
Oba příběhy mě neskutečně bavily, kniha byla napsaná velmi čtivě, jen jsem si měla předem ujasnit, že se jedná jen o první díl, závěr jsem totiž hltala, a když bylo na poslední stránce napsáno, že se jedná o konec první části, byla jsem rozčílená :)

Kniha má dvě linie- zamilovaný člen legie a Židovská rodina, která se přestěhuje do Prahy a postupně i tady zažívá ovládání země. Přesouvají se do Terezína, kde se objevuje pohlednice z "arbitslager birkenau" kterou se podaří dešifrovat, přesto nerozumí, stejně tak i když odjedou do Osvětimi. Člen legie se zapíše, jako ssman aby našel svoji milovanou židovskou dívku odvezenou do Osvětimi. Kniha má dva díly,což se dozvíte na konci, co je škoda.

# data[].attributes.attachment_link.description
Román, který vznikl podle skutečného příběhu, začíná na jaře roku 1939, kdy do Prahy napochodovali němečtí vojáci a někdejší Československo se proměnilo v takzvaný protektorát Čechy a Morava. Jeho hlavní hrdina Herbert Levin, známý ve světě jako „Kouzelník z Osvětimi", se narodil v Německu a až do nástupu nacismu působil jako nejmladší člen berlínské burzy.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
V románu Rukopis z Březinky, bezprostředně navazujícím na bestseller Kouzelník z Osvětimi, nás autor zavádí do srdce pekla zvaného Osvětim-Březinka, kde dramatický příběh známého pražského židovského kouzelníka Herberta Levina, jeho ženy Gerdy a syna Petra i portugalského vojáka Francisca Latina pokračuje a vrcholí. Právě v táboř e smrti se osudy všech protagonistů protnou. Zatímco se všichni snaží přežít a vymýšlejí plán, jak uniknout jisté smrti, v táboře se chystá povstání vězňů, které zásadním způsobem ovlivní běh událostí... Román Rukopis z Březinky vznikl podle skutečného příběhu a skýtá věrný, realistický obraz doby a prostředí, do nichž je jeho děj zasazen. Autor se při psaní opíral o historicky doložitelná fakta a reálné osobnosti, vylíčené události a postavy mají tudíž svůj předobraz ve skutečnosti - ať už jde o židovského iluzionistu Herberta Levina, známého pod uměleckým jménem „Velký Nivelli", který ve třicátých letech emigroval do Československa a roku 1941 byl s rodinou deportován do Terezína a později do Osvětimi, nebo o příslušníky SS, kteří v Osvětimi působili, počínaje velitelem tábora Rudolfem Hössem, velitelem krematorií Otto Mollem, a vrchní dozorkyní ženského tábora Marií Mandelovou konče. Rovněž tak i popis života a poměrů v táboře, jakož i známých událostí, ke kterým v něm došlo - transporty deportovaných, průběh nechvalně známých selekcí, vraždění v krematoriích, vznik a likvidace terezínského rodinného tábora či povstání vězňů z října roku 1944 -, zachycuje skutečná historická fakta. Jedním z hlavních pramenů, které nám umožňují nahlédnout do hrůzné mašinerie vyhlazování v plynových komorách, jsou „rukopisy z Březinky" - písemné zprávy členů Sonderkommanda, které tito očití svědci masového vraždění zakopali poblíž krematorií v naději, že tato svědectví budou někdy v budoucnu, po osvobození tábora, někým objevena a poslouží jako důkaz toho, co se v táborech smrti odehrávalo... ...celý text

https://www.databazeknih.cz/img/books/49_/493526/big_rukopis-z-brezinky-E1b-493526.jpg

Komentáře (7)

Kniha Rukopis z Březinky

(+ SPOILER) Druhý díl Kouzelníka z Osvětimi mě vůbec nezklamal, opravdu úžasná kniha, která velmi čerpá z historických skutečností. Stejně jako první díl jsem četla jedním dechem. Tento román je jedním z mála, které opravdu stojí zato přečíst nabídky literatury tohoto typu, která je dnes poměrně široká. Určitě doporučuji.
Kniha mě zároveň donutila pátrat dále po osudech Salmena Gradowského, který pod krematoriem zakopal své zápisky o hrůzách, které zažil. Doporučuji všem Svědectví Salmena Gradowského o rodinném táboře v Birkenau, které se dá dohledat na internetu. Jsou to opravdu silné zápisky, které byly psány přímo v době, kdy byl autor členem Sonderkommanda. Na rozdíl od jiných výpovědí přeživších se dozvídáme opravdu to, co člověk cítil v danou chvíli.
Lucciella_L
Na toto téma jsem toho přečetla už hodně, přesto se to "nepřejí". Tato kniha nabízí trošku jiný pohled. Kniha se nedala odložit, byť místy její vývoj byl pro mě hrozně drastický. Svým obsahem se liší od "klasických" knih o Osvětimi, takže určitě doporučuji!

Přečetla jsem docela dost knih s touto tematikou, proto můžu říct, že Kouzelník z Osvětimi a Rukopis z Březinky jsou v tomto ohledu opravdu výjimečné.
Ano - planeta Země. Lidé. Dvacáté století a dál. A pořád dokola. Kdekoliv. Osvětim. Solovky. Kolyma. Čína. KLDR. Vietnam. Rwanda. Kambodža. Afganistán. Atd. Atd. Prostě....Peklo. Doporčuju. Všem. Přesně v duchu toho, co napsal autor v samém závěru druhého dílu....

# data[].attributes.attachment_link.description
V románu Rukopis z Březinky, bezprostředně navazujícím na bestseller Kouzelník z Osvětimi, nás autor zavádí do srdce pekla zvaného Osvětim-Březinka, kde dramatický příběh známého pražského židovského kouzelníka Herberta Levina, jeho ženy Gerdy a syna Petra i portugalského vojáka Francisca Latina pokračuje a vrcholí. Právě v táboř e smrti se osudy všech protagonistů protnou.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ort ohne Wiederkehr: Wie ich als Uigurin Chinas Lager überlebte, 2022

Komentáře (10)

Kniha Místo, odkud není návratu: Zpověď Ujgurky, která přežila čínský lágr

Komentář píši asi měsíc po dočtení knihy... Na knihu jsem zatím nedokázala zapomenout, stále se k Ujgurům vracím v myšlenkách a vyhledávám si další informace.
Vůbec nechápu, jak se něco takového může dít a vlastně i tolerovat. Vědomí, že se děj odehrává vlastně v současnosti je děsivé :(

Silná kniha s relativně dobrým koncem. Na téma věznic a týrání bylo napsáno hodně knih a všeobecně se o tom moc nemluví. Rozhodně ne o Ujgurech. I já o nich slyšel prvně. když knihu čtete, máte pocit, že tohle se dělo někdy v 50. letech minulého století a ne před pár lety a stále se děje.
Autorce díky a Mihrigul přeji brzké shledání s manželem a rodiči.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ort ohne wiederkehr: wie ich als uigurin chinas lager überlebte

# data[].attributes.attachment_link.title
Místo, odkud není návratu: Zpověď Ujgurky, která přežila čínský lágr

# data[].attributes.attachment_link.description
Ort ohne Wiederkehr: Wie ich als Uigurin Chinas Lager überlebte, 2022 Komentář píši asi měsíc po dočtení knihy... Na knihu jsem zatím nedokázala zapomenout, stále se k Ujgurům vracím v myšlenkách a vyhledávám si další informace. Vůbec nechápu, jak se něco takového může dít a vlastně i tolerovat.