# data[].attributes.body
Realiternes verden & Køn & identitet

Nu mangler vi kun at læse og arbejde med 4 tekster til de sidste fordybelsesområde " Realiternes verden i tekst, lyd og billeder" og "Køn & identitet i fiktionen eller faktas verden". Det hører til i 5. kasse og har tekster fra flere forskellige områder:

Debatindlæg "Slutshaming lever i bedste velgående" (fag- og brugstekster inden for de optalte sider)

Klumme "At have teenagere i huset er lidt som at rejse til månen" (fag- og brugstekster inden for de optalte sider)

Maleri "Danmark 2009"( fiktion uden for de optalte sider)

Fast reklame "Lysmesteren" (fag- og brugstekster uden for de optalte sider)

Vi samler analyserne på denne sidste padlet.

Vi lader hjulet spinne og fordeler de sidste tekster mellem teams.

Uge 13:

I skal nu i gruppen samarbejde om at lave en fuldstændig analyse af jeres prøve-prøve-tekst. Gruppen skal forberede et oplæg på ca. 10 minutter.

I kan finde hjælp i vores padlet: Fordybelsesområder i 9.ac

I udskolingsdansk kan I finde eksempler på synopser og se videoer fra den mundtlige prøve i dansk.

Fredag: Alle grupper skal skrive en synopsis, som skal afleveres her i jeres kolonne i denne padlet. I skal bruge IntoWords:

Skriveguide

Afgangsprøver

Synopsis prøveform B

I skal begrunde jeres valg af prøveoplæg i forhold til et fordybelsesområde, der passer til teksten.

Uge 15:

Onsdag + Torsdag: Grupperne fremlægger deres analyse i ca. 10 min. Herefter vil Pia og Majken stille spørgsmål til fremlæggelsen. Vi vil efterfølgende give en kort vurdering af "den mundtlige prøve".

Fredag: Vi trækker lod om de rigtige fordybelsesområder.

# data[].attributes.headline
Klumme: "At have teenagere i huset er lidt ligesom at rejse til månen"

# data[].attributes.subject
Klumme: "At have teenagere i huset er lidt ligesom at rejse til månen"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Dannebrog vajer i vinden, mens det bæres frem af en mand i bar overkrop. De rød-hvide farver går igen i plastikposen fra Super Brugsen, som han holder i sin anden hånd, og bag ham ses den tidligere statsminister Anders Fogh Rasmussen (V) med rød maling på tøjet. Motivet er fra Peter Carlsens maleri "Danmark 2009", men til forskel fra originaludgaven er der på den plakat, der er sat op foran kontoret på Københavns Universitet Amager, skrevet "Danish Culture Courses" (kurser i dansk kultur) med fede hvide bogstaver.

Bag plakaten og kontordøren sidder Per Methner Rasmussen. Han har siden begyndelsen af 1990'erne stået for kurserne i dansk kultur, som universitetet hvert år tilbyder sine udenlandske udvekslingsstuderende, og maleriet er de seneste år blevet et symbol på kurset, der går igen på både hjemmeside og pjece. Den rummer i øvrigt også billeder af Hamlets Kronborg, Kierkegaard og det nyere arkitektoniske projekt Bjerget i Ørestad i København - noget af det, der kendetegner Danmark udadtil. Og Per Methner Rasmussen ser da også kurset som "super god reklame for Danmark".

"Når de udenlandske studerende ikke bare opholder sig i Danmark, men også lærer den danske kultur at kende, bliver de en slags ambassadører for Danmark, når de rejser hjem igen," siger han.

Men hvad er det så for en dansk kultur, de udenlandske udvekslingsstuderende lærer at kende?

"For mig handler det om at få et så stort spektrum af dansk kultur med som muligt. Historie er meget vigtigt, men musik og film er også noget, jeg har sørget for at få med," siger kursusadministratoren og tilføjer, at det også handler om at finde undervisere inden for de forskellige stofområder, som er dygtige formidlere og kan fange de studerende - ikke mindst når undervisningen skal foregå på engelsk.

Det er Per Methner Rasmussen, der sætter undervisningsplanen sammen og bestemmer, hvilke dele af dansk kultur de studerende skal præsenteres for.

Dette efterårssemester har undervisningen på kurset dansk kultur budt på forelæsninger om vikingetid, mytologi, dansk arkitektur, demokrati, musik, litteratur, film, nyere dansk historie, madkultur, bæredygtighed, den danske velfærdsmodel og dansk identitet samt besøg på kunstmuseet Louisiana og Frederiksborg Slot.

Temaerne går igen på bogreolen på Per Methner Rasmussens kontor, hvor både H.C. Andersen, vikinger og Lars von Trier har mast sig ind. Dansk madhistorie er der ikke noget at finde om i reolen, og forelæsningen i netop dette emne er også et ganske nyt tiltag.

"Jeg prøver også at være aktuel med emner, der er oppe i tiden og interesserer folk - lige nu gælder det madhistorie."

Trosforhold fylder til gengæld ikke meget i undervisningen, erkender han.

"Men det kunne også være spændende at få ind, hvis man tog det fra en antropologisk vinkel og så på de brydninger, der er i tiden," siger Per Methner Rasmussen.

Og hvis det stod til ham blev kurserne udvidet, så de netop rummede endnu flere aspekter af dansk kultur.

"Jeg har stadig mange nye idéer. Jeg ville egentlig gerne lave det til en hel bachelor i dansk kultur, hvor de udenlandske studerende også skulle have metode og undervises i det danske sprog," siger han.

I en anden af det store universitetsområdes bygninger er klokken ved at nærme sig 13, og dagens undervisning på kurset i dansk kultur er ved at begynde i det store auditorium, hvor omkring 70 studerende har fundet plads. Der bliver der talt engelsk mellem rækkerne og de mange laptops, mens dagens underviser, lektor i historie Peter Christensen, er ved at få mikrofonen på plads på tøjet.

"Socialdemokraterne, Venstre, Radikale Venstre og Konservative" skriver han med hvidt kridt på tavlen.

"Partierne kender I - dem har I hørt om før."

Dagens forelæsning handler om Danmark efter Anden Verdenskrig.

Han kommer rundt om Nato, EU, økonomisk vækst, velfærdsstat, ungdomsoprør, forbrug, kvindernes indtog på arbejdsmarkedet, fertilitet og gæstearbejdere.

Det sidste ord, gæstearbejdere, udtales, modsat resten af smøren, på dansk frem for engelsk.

Undervejs krydres historielektionen med humoristiske anekdoter fra Peter Christensens eget liv; om tanten, der havde en gård på Fyn, som i øvrigt præsenteres som "øen i midten", og om hans et halvt år gamle barnebarn, hvis generation, i kontrast til hans egen, kan forvente at blive 100 år.

Fra stolerækkerne lytter næsten hele verden med til Københavns Universitets udgave af "Historien om Danmark". Japan, Korea, Kina, Italien, Spanien, Finland, Tyskland, Storbritannien, Holland, Schweiz og USA - alle er de repræsenteret i lokalet denne dag.

På forreste række sidder 20-årige Addy Sisk fra Californien i USA. Hun havde aldrig været i Europa før og vidste kun ganske lidt om Danmark, da hun for tre måneder siden begyndte på Københavns Universitet - men det har kurset lavet om på, mener hun.

"Som kommende fra en helt anden kultur har jeg virkelig sat pris på kurset. Det har været en stor hjælp at kende til den historiske baggrund, når man går gennem gaderne."

Og hvordan er dansk kultur så, set med hendes øjne?

"Ærlighed og ydmyghed hører til dansk kultur. Kulturen er meget anderledes end USA's, og i Danmark sætter man mere pris på de små ting," mener hun.

Længere bagud i lokalet sidder 20-årige Elisha Beebe og 20-årige Jian Fan Jeffrey Chan, der begge er fra Kina. Til daglig læser de ellers henholdsvis naturvidenskab og matematik, men er enige om, at det mere humanistiske kursus alligevel har givet dem noget med på vejen.

"Fordi dansk kultur bliver belyst fra flere forskellige sider, får man et nærmest holistisk perspektiv på Danmark," siger Jian Fan Jeffrey Chan, som følges op af sin veninde:

"Jeg har også kunnet opleve den danske kultur, når jeg har bevæget mig rundt, men det har været givende også at gå mere akademisk til kulturen," siger Elisha Beebe.

De fleste af de udenlandske udvekslingsstuderende er i Danmark i omkring et halvt år, og lidt over halvdelen af deres tid i landet er gået nu. At det lige er Danmark, de er endt i, virker lidt tilfældigt, og mange af dem vidste kun ganske lidt om landet, før de kom, og netop derfor har mange valgt at tilmelde sig kurset. Det gælder også for 23-årige Simon Ebenberger fra Schweiz. Han studerer økonomi til daglig, men har tilmeldt sig kurset, fordi "det kunne være rart at kende bare lidt til den danske kultur", nu hvor han midlertidigt bor i landet.

"Jeg har lært meget om dansk litteratur, film og mytologi, som har været helt nyt og interessant for mig, og..."

"Vent," siger han og stopper sin talestrøm for at slå et ord op på computeren foran sig.

"Variety" udbryder han så. Det kan oversættes til "en bred vifte", og den schweiziske studerende fortsætter med at fortælle, hvordan han på kurset er blevet præsenteret for en bred vifte af dansk kultur; en kultur, han før ellers ikke kendte meget til.

"Jeg vidste ærlig talt ikke, hvad jeg kunne forvente."

Saxo-Instituttet på Københavns Universitet tilbyder hvert semester en række kurser om dansk kultur. Det har de gjort siden begyndelsen af 1990'erne.

Et af kurserne hedder "Kursus i dansk kultur", og Kristeligt Dagblad har været med til en forelæsning i dette kursus.

Herudover udbyder instituttet også kurserne "Dansk film", "Søren Kierkegaard og eksistensudfordringen", "Nordisk Mytologi", "Dansk arkitektur og urbant design" og "Kønsstudier".

Dette efterår har omkring 1100 udenlandske studerende været indskrevet på Københavns Universitet.

Hvert semester er der omkring 300-350 tilmeldinger til kurserne i dansk kultur. Nogle studerende kan være tilmeldt flere af kurserne.

# data[].attributes.attachment_link.title
Hvad er dansk kultur? Københavns Universitet har svaret på sit pensum

# data[].attributes.attachment_link.description
Hvert semester kommer flere hundrede udenlandske studerende til Danmark for at læse. Københavns Universitet vil gerne sørge for, at de lærer dansk kultur at kende. Kristeligt Dagblad tog med på et kursus, hvor dansk identitet, Søren Kierkegaard og Louisiana er på pensumlisten

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jeg er træt. Jeg er så gennemgribende udmattet af at være en 17-årig pige, som alt for ofte bliver mindet om, at der stadig ikke er ligestilling mellem kønnene. Med det mener jeg ikke kun, at det populært opfattet er sejt, når en fyr går i seng med mange piger, men at man på samme tid ikke kan se en pige som potentielt kærestemateriale, hvis hun har haft sex med mange mænd.

Jeg hentyder også til, at en af tendenserne i samfundet er, at vi seksualiserer kvinders kroppe. Deres bryster, deres røv, deres lår, deres læber - listen er lang. Man kan se problemet i, at vi normaliserer mænds overkroppe, samtidig med at vi seksualiserer kvinders overkroppe.

Han havde draget konklusionen, at eftersom jeg står ved at være en kvinde med en kvindes krop og ikke er bange for at vise det, måtte jeg være let på tråden.

Mit udgangspunkt er dog anderledes: Jeg har valgt at stå ved min seksualitet - for min egen skyld. Jeg er godt klar over, at nogle måske vil mene, at jeg fremstiller mig selv som et sexobjekt, men selv hvis jeg prøvede at skjule alt, hvad der kunne opfattes som ophidsende ved min krop, vil der stadigvæk være folk, der objektiviserer og seksualiserer min krop. Så ja, jeg har valgt at stå ved min seksualitet og det faktum, at jeg er en kvinde - med en kvindes krop - og det bliver jeg ofte shamet for. Både af fremmede, der ikke har vidst bedre end at dømme mig, men også af venner.

Forleden talte jeg med en ven, og i en kontekst med piger, der har haft sex med mange, valgte han at sige "piger som dig", selv om han ikke ved, hvor mange jeg har været sammen med. Han havde draget konklusionen, at eftersom jeg står ved at være en kvinde med en kvindes krop og ikke er bange for at vise det, måtte jeg være let på tråden.

I et kort øjeblik blev jeg sur på ham for fejlagtigt at have antaget noget om mig uden nogen faktuelle oplysninger, men så gik det op for mig, at han blot er et produkt af samfundets syn på kvinder. For en kvinde, som er opmærksom på sin feminine side og ikke er bange for at vise det, må jo naturligvis også have haft sex med mange. Eller ikke? Samtidig med at jeg nu lærte min vens fordomme at kende, gav det mig også mulighed for at se indad. For jeg havde set noget galt i at blive sat i bås med kvinder, der har haft sex med mange mænd. De fordomme, som jeg havde kæmpet for at aflive, var halet ind på mig og havde spredt sig som en sygdom i mit sind.

Jeg ved ikke, hvornår jeg blev smittet med disse fordomme, men jeg kan snildt forestille mig, at fordommene har vokset sig større gennem hele mit liv. Det vil sige en inkubationstid på 17 år, som endelig er kulmineret. Jeg sidder tilbage med en bitter smag i munden af selverkendelse og frygten for, at fordommene gemmer sig i mine medmenneskers sind - stille og afventende.

Relevant for andre?
Del nu

Læs også

Læs også

# data[].attributes.attachment_link.title
Gymnasieelev: Slutshaming lever i bedste velgående

# data[].attributes.attachment_link.description
Jeg er træt. Jeg er så gennemgribende udmattet af at være en 17-årig pige, som alt for ofte bliver mindet om, at der stadig ikke er ligestilling mellem kønnene.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jeg har aldrig været bleg for at give min far ren besked. Som teenager bad jeg ham om at holde op med at sige 'fedt nok' og 'kanon' og desuden parkere lidt væk, når jeg skulle hentes fra fester om natten, fordi det var pinligt, at han absolut skulle snakke med mine venner. Begge dele ignorerede han helt roligt.

Men han bemærkede dog engang med et suk, at mens han aldrig selv turde sige noget til sin far, så var min lillebror og jeg da gået eftertrykkeligt i den anden grøft.

"I siger jo simpelthen ALT til mig," sagde han en dag, hvor jeg lommefilosofisk havde forklaret ham, at mennesker med stort behov for orden omkring sig (ham) nogle gange kompenserer for rod i hovedet, mens andre (mig) lever i sundt, balanceret rod både indeni og udenpå.

Og nu kan min far så grine højt og gnæggende af skæbnens ironi, for naturligvis smager jeg med teenagere i huset min egen medicin.

Hallooo, det er mor!

Jeg har overhovedet ikke set det komme, for det er kun cirka fem minutter siden, jeg gav dem flyverdragt på og sang godnatsange. Nu står jeg foran en låst dør og beder spagfærdigt om lov til at komme ind og lægge rene cowboybukser i størrelse mand på plads på deres værelser. Og til sidste søndagsmiddag med bedsteforældrene bidrog mine to ældste sønner på 16 år og 13 år til konversationen med en meget præcis og meget bidende karakteristik af deres far og mor.

Det var noget med, at når jeg bliver sur, så foregår det på højeste level (i min ungdom ville vi have sagt, at jeg 'flipper ud', men det er totalt Misse Møhge i dagens gamer-sprog). Deres far derimod er åbenbart mere jævnt gnaven.

Nå! Jeg er så ikke så cool, som jeg altid har troet. I hvert fald er det en underlig fornemmelse at sidde der og blive analyseret af ens unger, når man de seneste 16 år har været den, der analyserede dem ned til mindste detalje. For at være sikker på at de nu også var tilpas mætte/udhvilede/stærke/glade/sociale og så videre.

Jeg har på en eller anden måde ikke forstået, at vi skal til at bytte roller. Ligesom jeg heller ikke har tænkt over, at jeg har et skingert grin, og at det ville være rart, hvis jeg grinede lidt mindre, især når vi er sammen med andre. Men det ved jeg nu.

Ligesom jeg er klar over, at jeg ikke behøver at sige noget, når vi er til skolehjem-samtale, og frem for alt skal holde op med at fortælle noget om mine børn til familiefester. De skal nok selv sige det, der skal siges. Og det er ikke så meget.

Til månen og tilbage igen

Det kan være et chok at blive sat på plads af sine børn, men på den anden side, så har de en pointe, når de piller mig ud af vildfarelsen om at have kontrol med situationen (og dem). De vil gerne selv fortælle om deres liv. De synes, jeg skal fylde mindre. Og frem for alt skal jeg stole på, at de selv har styr på tingene. Hvis jeg gør mig umage, kan jeg godt se, at jeg skal være stolt af den udvikling.

Det betyder, at de er begyndt at folde deres vinger ud og blafre med dem. De flyver ikke væk endnu, men de begynder så småt at længes efter et sted, hvor jeg ikke er til stede hele tiden med min kiksede latter og mit overivrige engagement i det liv, som er deres. Indtil nu har det føltes, som om de var mine, men jeg ved det jo godt. Det er en illusion. De er deres egne.

Jeg trøster mig med et billede, jeg har fra tv-serien Modern Family: At have teenagere er lidt som en rejse til månen.

Først er der rystelser, ild og røg, og alt går stærkt, og så når de om på den anden side af månen og er helt uden for radiokontakt. Der er kun stilhed og en voldsom angst for at miste dem helt. Indtil signalet på magisk vis vender tilbage. De har rundet månen og har kurs mod jorden igen.

Og så er jeg altså ligeglad; Jeg kommer til at grine højt og larmende, når det sker!
Klummen er tidligere bragt i Magasinet Liv nr. 74.

Klumme: Derfor er kvinder så seje!

Da vi først begyndte at tale om alle de smertefulde oplevelser, der hører specifikt til det at være kvinde, løb det edderhakkeme op, skulle jeg hilse og sige.

Bliv klar til udendørstræning vinteren igennem

Få 5 magasiner for 258 kr. + gave: Active Fit Vintertights - Spar 725 kr.

Nordic Lysterapilampe

Løft humøret i vinterhalvåret med lysterapi

Hold dig varm og aktiv udenfor, hele vinteren.

Få 5 magasiner for 258 kr. + gave: Uldbluse - Spar 575 kr.

Prøv 1 måned gratis

Få ubegrænset adgang til mere end 500 udgivelser fra populære magasiner, som du kan dele med hele familien.

# data[].attributes.attachment_link.title
Klumme: At have teenagere er lidt som en rejse til månen

# data[].attributes.attachment_link.description
Jeg har aldrig været bleg for at give min far ren besked. Som teenager bad jeg ham om at holde op med at sige 'fedt nok' og 'kanon' og desuden parkere lidt væk, når jeg skulle hentes fra fester om natten, fordi det var pinligt , at han absolut skulle snakke med mine venner.

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
kunsten.nu - Online magasin og kalender for billedkunst

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kunstmaleren Peter Carlsen er hoppet i kunsthistoriens store gryde og genopliver det monumentale historiske maleri. Ikke for at hylde, men for at vrænge, af nutidens værdier i et splittet dansk samfund.

Hvad kan maleriet i dag? Hvorfor mime døde kunstnere? Peter Carlsen har kastet sig ud i kunsthistoriens dønninger og nyfortolket det monumentale maleri Friheden fører folket (La Liberté guidant le peuple fra 1830, Louvre) af den store franske maler Eugène Delacroix.

Men Frankrigs nationalmaleri bruges helt anderledes aktivt af den danske kunstmaler, der bestemt ikke hylder nationen og kampen for frihed, men tværtimod vrænger og ironiserer over vore udhullede danske værdier og selvforherligelse.

Dét kan maleriet i dag, når det fyldes med nyt indhold, og Carlsen er bestemt ikke mundlam, da KUNSTEN.NU møder maleren i værkstedet til en snak om det politiske maleri idag.

Nationale værdier

"Det, at jeg er begyndt at interessere mig for politiske og nationale emner i mine billeder, har noget at gøre med, at samfundet har ændret sig. Massemediernes fremstiling af vores værdier i dag gør, at jeg har sværere og sværere ved at relatere til det danske samfund," forklarer Peter Carlsen under sit arbejde med det enorme værk på Statens Værksteder for Kunst og Håndværk.

Det er klassisk oliemaleri i den helt store skala, utallige skitser, rekvisitter og ikke mindst arbejdstimer.

På lærredet er en samling mennesker sat i scene: bondemanden, arbejderen, roliganen, præsten, kropsdyrkeren, statsministeren, soldater og nogle objekter, der alle relaterer sig til den danske identitet. Alt iscenesat i en sammensmeltning af by og land, natur og kultur rundt om en fanebærende person.

Det ligner en national hyldest, men...

At vende idyllen på vrangen

"Det er et forsøg på at lave en visuel, ironisk national-kommentar," siger han og uddyber:

"Jeg mimer her Delacroix's Friheden fører folket, som i dag er et fransk nationalikon. Billedet var en hyldest af 'folket' og dem, der omkom under Juli-revolutionen i Paris i 1830."

"Den her heroiske fremstilling af en vision med en stærk symbolik tiltalte mig meget, fordi jeg kunne bruge en heroisk form til at fremstille nogle uheroiske værdisæt i dag. Det ville skabe et humoristisk og ironisk modsætningsforhold. Jeg udtrykker mig i bund og grund for svulstigt om et banalt emne, vender idyllen på vrangen, om man vil," fortæller Peter Carlsen.

Gammel historie med ny kontrast

Peter Carlsen har altid interesseret sig meget for Delacroixs værker. Og det at parafrasere de gamle mestre har været noget, han løbende har taget op i sin karriere:

"I de seneste tre år har jeg så beskæftiget mig en del med det politiske i kunsten og undersøgt, om det kan noget i dag? Jeg tager en historie og fylder den med nyt indhold. På den måde er der ingen genre som er passé, og det føler jeg som en stor befrielse," forklarer Carlsen, der dermed også antyder den dobbelthed som er kendetegnende for hans værker:

"Jeg afbilleder, eller mimer, en verden, som ser realistisk ud - men fylder den med et fordrejet indhold. Der er modsat Delacroix mange tvetydige udsagn i mit maleri. Vi har jo to vidt forskellige mål med vores maleri. Nationalhyldesten står hos mig i stærk kontrast til det, der rent faktisk er på billedet."

Middelmådighedens land

Der er et stærkt nationalt udtryk i billedet, men det en del af ironien i Peter Carlsens øjne, når vi som nation vil være verdensmestre i alt, samtidig med at vi skærer ned på alt.

"Den retorik, mener jeg, har erstattet de reelle værdier. Man snakker om værdierne, fordi de er ved at forsvinde, og det bliver mere og mere skingert i forsøget på at befæste illusionen om, at Danmark er noget helt særligt. Men Danmark er på mange måder et helvedes middelmådigt land."

"Den her klovn med højthævet fane er udtryk for den illusion om, at 'her går det godt', og Danmark er bare så fantastisk. Det er et billede på den her modsætning mellem virkeligheden og den politiske retorik," forklarer Carlsen, kigger på skitsen på den bærbare, som står ved hans side.

Et flygtigt blik på skærmen efterfølges af en lille bevægelse med penslen på det store lærred, og så vurderes indgrebet.

Diagnose over nutidsmennesket

"Jeg synes godt man kan se det som en diagnose af nutidsmennesket, og på den måde er det et historisk maleri, der refererer - omend på en ironisk måde - til nogle nutidige problematikker, værdier og stereotyper."

"Alle dem, der er repræsenteret i maleriet, står for nogle værdier i en stereotyp form og nogle individuelle valg, hvilket er et billede på vores tids individualisering. Man kan godt kalde det et billede på den nutidige samfundssplittelse," siger Peter Carlsen.

På vej i fortabelse

Carlsen har fundet inspiration i de syv dødssynder og teolog Jan Lindhardts bog De syv dødssynder fra 2001, hvor argumentationen er, at de syv dødssynder er blevet dyder i dag.

"Tænk bare på et fjernsynsprogram som Grisk når det gælder! Griskhed er her ikke længere en synd, men en dyd. Det samme gælder frådseri, forfængelighed og liderlighed. Disse nutidige værdier er er en del af skelettet i maleriet og forsøgt repræsenteret ved de personer, der optræder i maleriet."

"De er med andre ord på vej i en fortabelse af en slags midt i al skidtet uden rigtig at være klar over det," forklarer Peter Carlsen og mimer med højthævet arm den centrale person i maleriet, der ligner ham selv forbavsende meget...

Læs også:
Torben Sangilds klumme om affald i kunsten, der tager afsæt i maleriet Fordi du gør en Forskel.

Peter Carlsen er født i 1955. Han tog afgang fra det Kongelige Danske Kunstakademi i 1983.

Inden da blev han skolet inden for den klassiske tegnekunst på Glyptoteket i årene 1975-77.

I 1999 modtog han Statens Kunstfonds treårige arbejdsstipendium. KUNSTEN.NU besøgte ham i Statens Værksteder for Kunst og Håndværk, hvor han har udarbejdet skitse og påbegyndt arbejdet med selve værket.

I starten af februar blev det 270x325 cm store værk rullet sammen (det kunne ikke bugseres ud af døren), da Peter Carlsen det næste halve år er indkvarteret i lokaler ved Det Nationalhistoriske Museum på Frederiksborg i Hillerød, hvor værket færdiggøres og udstilles for første gang i oktober.
Fokusserie:
I værkstedet
I værkstedet er en serie reportager og interviews, der udforsker processen forud for det vi ser. Serien er et nøglehul til kunstnerens værksted, der fokuserer på, hvilke metoder og grundideer forskellige kunstnere arbejder ud fra, og hvilke arbejdsredskaber de bruger.

# data[].attributes.attachment_link.title
Jeg vender idyllen på vrangen - Interview med Peter Carlsen

# data[].attributes.attachment_link.description
Kunstmaleren Peter Carlsen er hoppet i kunsthistoriens store gryde og genopliver det monumentale historiske maleri. Ikke for at hylde, men for at vrænge, af nutidens værdier i et splittet dansk samfund. Hvad kan maleriet i dag? Hvorfor mime døde kunstnere?

# data[].attributes.attachment_link.title
Peter Carlsen balancerer mellem helte og antihelte