# data[].attributes.body
El nostre protagonista amb molt atenció aconsegueix obrir la maleta que conté la paraula de Déu i ara té que practicar tot allò que s'ha estudiat per a desxifrar els pergamins. No estava preparat inclús per a llegir-ho.

# data[].attributes.body
Erick Stelpton havia sigut trobat mort en una mansió de Londres i Samuel tenia que investigar el cas. Una mansió sense cambres i plena de luxes, inclús, un xicotet ascensor. Els seus guardaespatlles no van ajudar res ni quan els va amenaçar a detindre. Aparentment, com es va tirar del balcó, pareixia un suïcidi i just al costat del cadàver, hi havia un llibre, que podria servir per a resoldre el crim.

# data[].attributes.body
Emily arribà cansada a casa. Com política, tenia molt en compte tindre una bona presència. Era considerada com icònica en el partit conservador: sempre elegant i al mateix temps, austera. Ningú l'havia vist mai sense arreglar o en pijama o roba d'estar per casa. Es va posar un cd de musica i es va disposar a llegir eixe llibre de vampirs que la tenia en suspens. Durant la seua lectura, li entre son, potser pel vi del sopar però va continuar llegint un poc espantada pels sorolls del seu carrer o sa casa, ja no sabia si era real o no, inclús, quan li va aparéixer en el seu quart Carmilla, la vampira del llibre que estava llegint. Mentre les ungles de la vampira travessaven el seu coll.

# data[].attributes.body
Samuel seguia investigant sense èxit el cas de Stelpton, ja que els seus mitjans no eren els mateixos que els dels seus companys de Scotland Yard. Sempre havia sigut un llop solitari. I ara, es sumava la mort també d'Emily Hunter. Va anar a visitar a la Doctora Ross a veure si podia ajudar-lo i li va preguntar pel cas d'Emily en el qual pareixia que igual el llibre que estava llegint tenia algun verí i podria haver-li causat el suïcidi. Una mica rar que s'hi haguera suïcidat amb les ungles, però bo....
I què Stelpton al costat del seu cos tinguera un llibre, seria una casualitat?
La doctora simplement li va dir que podrien haver-hi mes morts...

# data[].attributes.body
Laurent Figuet en arribar a Paris després del seu viatge amb l'editorial, s'assabentà de les dues morts i donava la casualitat que poc abans d'anar-se, havia estat amb els dos. La seua secretària la va recordar totes les trucades perdudes que tènia pendents o cites i es va posar a mirar el correu, no era cosa seua però un paquet li dic l’atenció, pareixia un llibre i el va abrir en el taxi, conforme el va abrir, la seua cara canvia a espantat i agafant-ho molt fort, es va baixar ràpidament del taxi i va deixar tota la resta al taxi.

# data[].attributes.body
Samuel estava sorprés de com la Dra. Ross sabia el nom del llibre sense haver-lo dit, així que li preguntà i ella li va contestar que ja havia passat el mateix anteriorment.
Segons Ross, era clar que tots els llibres eren de Filosofia i que pareixia ser tot causat per un assassí en sèrie amb un gust a la literatura criminal que no pararia fins a ser descobert, amb el que deixe a Samuel pensatiu en anar-se de la casa de la Doctora.
De tornada, va haver de canviar de direcció, l'advocat de Stelpton havia convocat a Scotland Yard.

# data[].attributes.body
Finalment, va obrir la maleta amb els pergamins i molta cura, molts anys havien passat d'aqueixos escrits. Estava nerviós i va buscar a la biblioteca un llibre per al seu estat d'ànim, assegut en la seua cadira intentant aconseguir el seu objectiu i calmar-se.

# data[].attributes.body
Samuel va arribar a la reunió amb l'advocat de Stelpton el Sr. Martison; tots anaven molt elegants en aqueix hotel de luxe, fins i tot, els seus companys de la comissària. Anava acompanyat d'un jove que es va presentar com a fill de Stelpton i què a partir d'ara, s’hauria càrrec de les empreses del seu pare. L'advocat va comentar que després de l'autòpsia, tot indicava un suïcidi per la pressió que portava, però que desitjaven que la opinió pública pensara que va ser un simple accident. Samuel no entendia perquè un advocat donava per fet la causa de la mort i el va insistir a preguntes que de seguida li va contestar, però hi havia un dubte: perquè els guardaespatles van dir des d'un primer moment què va ser assassinat? L’advocat ràpidament va respondre dient que pareixia que un objecte de valor havia desaparegut..
Seria un llibre? — va preguntar Samuel deixant uns minuts sense respondre a l'advocat, per a contestar que va ser una relíquia religiosa, cosa que crec més dubtes a Samuel pensant perquè li estaven mentint.

# data[].attributes.body
Segons l'estudi del forense, la mort del Sr. Stelpton va ser causada per un colp en el crani en donar de cap amb el sòl en tirar-se pel balcó. Samuel no pensava el mateix i va voler parlar-ho amb el comissari Ernest Big. El cas ja estava tancat sinó tenia més proves, amb el que havia de seguir amb el cas de la morta Hunter. Podria ser que els dos casos pels llibres estigueren relacionats o seria una simple casualitat, en la qual en tot cas, els llibres van ser netejats per l'assassí sense petjades, ni restes de res…
Així que va decidir seguir la seua investigació i visitar a la germana de l'Emily Hunter. La seua casa estava plena de llibres i li va preguntar si hi hauria algun d'un gran valor com per a assassinar-la…
En el cas de què el tinguera, estaria en la caixa forta. Així que la germana la va obrir i es va quedar sorpresa…
Estava tancada però amb tot regirat en el seu interior i coneixent a la seua germana, això no hauria d'estar així…

# data[].attributes.body
Giovanni Salvo es trobava signant el seu segon llibre i en la cua va veure a Helen que es va acostar perquè li ho signara. Ella li va comentar que li havia encantat el seu llibre anterior "Sabor de Mel" i sobretot, l'escena de la mort del protagonista en la pena segada. El va assentir sense dir-li que no ho havia escrit ell. Venia d'una gran família i també era presentador d'un programa d'entrevistes els caps de setmana. Però tot això podria canviar si deia alguna cosa, ja que només la portada era seua realment però eren escrits o modificats per una altra persona contractada. Els seus llibres no agradaven així que els editaven abans d'eixir a la venda. Però després de la seua jornada de signatures, va arribar a la seua casa i es va trobar amb un home amb guants blancs que portava el seu llibre a la mà.

# data[].attributes.body
Samuel per fi va rebre una trucada de la Interpol. En aquest cas, que li comunicava la desaparició feia uns dies d'algú relacionat amb el tema dels llibres. En aquest cas, l'amo d'una editorial Laurent Figuet. Va llegir l'informe sobre el taxista que li va poder veure poc abans de la seua desaparició. però també va comprovar que Figuet tenia moltes denúncies posades, fins i tot, una seua per entrar a la seua casa i donar-li una pallissa amb el que igual no tenia res a veure la desaparició. Així que era el moment de parlar de nou amb la Doctora Rebeca Ross, que li va comentar tot el que havia esbrinat fins ara tant de Stelpton com Hunter dient que perquè algú podria haver matat per un llibre i esperant si eixirien morts anteriorment, ja que tots van coincidir a Londres durant les mateixes dates, totes persones influents amb alguna cosa a veure amb els llibres.

# data[].attributes.body
Amagat entre cartons envoltat d'olor mesclada de misèria, por i desesperació, es trobava enmig de Paris Laurent Figuet. Era això o la mort. Segur que ja haurien entrat a la seua casa i li haurien robat. Hauria d'haver actuat a Londres d'una altra forma. Ara es trobava mort en vida i ja no podia fer res per Stelpton ni per Emily, però potser podria avisar als altres. El llibre que havia rebut tenia un cruel missatge, era el veredicte de mort als pocs dies. Paris era el lloc perfecte per a amagar-se o passar desapercebut, es trobava sense mòbil, sense diners ni targetes. Quant temps continuaria viu?
Va decidir demanar ajuda a un poeta Bernard Vasseur, potser el poeta més gran que continuava viu i del qual era el seu editor. La casa de Bernard feia olor de marihuana que amb l'olor que feia Laurent es disímulaba. Li vaig explicar que volien matar-li i en ensenyar-li el llibre a Bernard, li va canviar la cara i li va caure fins al cigar de la boca.

# data[].attributes.body
Samuel no parava de mirar els llibres de la Doctora Ross pensant com un llibre podria causar una mort i li ho va dir a Rebecca. Ella va traure un llibre dient que la majoria de llibres tenen un perfum particular; ja siga pàgina nova, negra, humitat com els vells llibres mentre que uns altres que no desprenen tanta olor poden ser fins i tot més perillosos i originaris de desastres. Un d'ells, seria la Bíblia, que a través dels seus textos, es veu com ha mort molta gent a través dels segles i líders com Hitler, Mao -es- Tung, han marcat tant vida com mort durant les seues dictadures. Famosos i polítics han causat morts. Samuel es va quedar pensant que Rebecca tenia resposta per a tots els seus dubtes i en aquell moment, va rebre una trucada. Es va quedar mirant a la doctora preguntant-li si en algun dels seus llibres moria algú entre les seues pàgines i que sinó, ara tenien el primer cas.

# data[].attributes.body
"La Clau menor del Reí Salomó" és el llibre de la mort, li va dir Bernard a Laurent Figuet. És el llibre més important de la deminiologia, escrit pel mateix Salomó i aquesta és una edició original del 1904 i perillosa. Laurent ni ho havia llegit i Bernard li va dir que qui li ho envie, hauria d'odiar-li molt i que si hauria fet alguna cosa. L'única cosa que se li va ocórrer va ser dir d'un llibre que no va voler vendre que era molt valuós. Fins i tot, més malèfic què aquest. Estava espantat i preocupat, així que li va demanar quedar-se a la seua casa. Bernard li va dir que només un dia i que l'endemà s'aniria. El dia va passar sense tot just parlar Bernard que només cap a que fumar un cigarret darrere l'altre i escriure versos solts que després anava ajuntant. Es notava que a la casa no cap a res tot brut i fastigós però era millor quedar-se allí que al carrer. Just passades les 24 hores, Bernard li va dir que s'anava i així ho va fer. Ara tenia dues opcions: amagar-se i fugir o acudir a la policia però cap le convencia molt. Així que al final, va decidir cridar a la polícia des d'una cabina al carrer i estant parlant amb l'operadora, va notar la presència d'una ombra que se li acostava i es va sobresaltar. Quan va arribar la policia que es va quedar esperant contestar la trucada, es va trobar la cabina despenjada.

# data[].attributes.body
Samuel va eixir de la casa de la Doctora Rebecca pensant en el perill que tenien els llibres i de camí, va anar mirant l'informe del mort Giovanni Excepte. En arribar a Itàlia, els periòdics parlaven del suïcidi. Es va fixar primer en l'entorn que li envoltava i després en el cadàver, més aviat i sobretot en la cara. Quant temps passaria d'agonia fins a morir? Li havien tret un muntó de papers de la seua gola i tenia una xicoteta irritació que semblava indicar que quan va engolir el paper ,estava immobilitzat, però a la vista de tot el món, no s'havia vist amb el que tothom donava per fet un suïcidi amb el seu propi llibre mentre que Samuel i el representant d'Excepte no el pensaven, apart era una persona que queia bé a tothom. Qui li desitjaria la mort? Així que li vaig preguntat si per casualitat va estar a Londres a la fi de Març i si hi hauria la possibilitat de que s'haguera reunit amb algú. No ho sabia però si recordava una vesprada que va voler estar sol. Acabant la xarrada, va rebre una trucada de la policia francesa i de seguida, va respondre preguntat si havien notícies de Laurent Figuet però el policia li  va contestar que no però que tenia alguna cosa que podria interessar-li.

# data[].attributes.body
Era pitjor l'espera, li estava tornant boig i no ho estava, així que finalment, es va posar els guants i va agafar les fulles amb molta cura. Aquests papirs eren molt antics i ara per fi, els tenia a les seues mans. Va passar fulla per fulla amb llàgrimes en els seus ulls. Era un miracle en la seua vida tindre'l a les seues mans. Finalment, es va llevar els guants i lleument va posar els seus llavis sobre les fulles en un xicotet bes, semblava haver-hi acaronat l'origen de la mort.

# data[].attributes.body
El francés de Samuel no era molt bo i amb la policia, va intentar escoltar les últimes paraules de Laurent Figuet en aqueixa cabina abans de la seua desaparició. Només, s’entenia clarament "El llibre de..." envoltat d'alguna cosa semblança a un lament o desesperació en ser atrapat per la persona després d'aqueixa ombra que se li va acostar a la cabina. La policia no tenia les mateixes conclusions que ell, ja que ells pensaven en sorolls al voltant o una baralla pròxima, res a veure amb Figuet. Samuel si tènia clar el que va escoltar i per primera vegada, es va sentir per damunt dels seus companys policies, així que va demanar una còpia per a portar-li-la a Rebecca. Va tornar a Itàlia fustrat amb tot el que estava passant, un cadàver, un desaparegut…
Va demanar permís al seu comissari per a ensenyar la cinta a la doctora. Quan Rebecca va escoltar aqueixa crida d'uns 15 segons, va canviar la seua cara quedant-se lívida mentre deia ell si sap el que diu.

# data[].attributes.body
Samuel mai havia vist així a la Doctora Ross, estava nerviosa, mirant al seu voltant. Així que de seguida, li va preguntar si ella sabia el que deia Figuet en aqueixa anomenada a la que ella va respondre que sí. El llibre de Thot, va dir ella molt segura. Samuel va començar a mirar totes les prestatgeries de Rebecca buscant que tinguera aqueix llibre al que ella li va contestar que no el tenia i millor no el tinguera ningú. Aqueix llibre estava maleït i qui el tinguera, moriria o algú del seu voltant. Guardava el secret d'un poder il·limitat de controlar la naturalesa i a les seues criatures. Qui havia fet això, tenia el poder de permetre fer coses imaginables com ressucitar morts o entendre el llenguatge animal i no hauria d'estar imprés. Es diu que va ser escrit pel Rei Thot d'Egipte, qui degué inventar l'escriptura en papirs i contenia totes les maneres de dominar la terra. Li vaig comentar a Samuel que les cartes del tarot, per exemple, venien d'aquest escrit. Samuel no entenia que tenia d'especial aquest llibre amb els dels altres que havien trobat i Rebecca li va respondre que qui tinguera aquest llibre, moria d'una forma o una altra, ja que era indestructible. La llegenda contava que aquest llibre va ser amagat en el fons del riu Nil però que el príncep Neferkapath després de lluitar amb les serps que l'envoltaven, el va agafar però va perdre a la seua dona i el seu fill i va acabar suïcidant-se. Més tard, Setne va desenterrar el seu cos que estava enterrat amb el llibre i una misteriosa dona li va seduir, va assassinar als seus fills i el va humiliar davant del faraó. Li vaig ensenyar una foto de Thot en què es veia una forma humana amb un cap d'ibis i a la mà, portava una ploma. Aquest llibre està fragmentat i si s'ajunten tots els fragments, les conseqüències seran nefastes. Podria ser que tots els assassinats tingueren algun fragment? I han mort per això?
Així que li vaig preguntar a Rebecca si sabia d'algú que el poguera ajudar. Ella va contestar que sí però que no seria fàcil.

# data[].attributes.body
Bernard Vasseur va intentar en els seus versos plasmar com es trobava. Segons ell, era com anar en un vaixell a la deriva. I al final, ho va aconseguir amb una paraula llarga que va escriure i que va guardar entre més papers dins d'un calaix del seu menjador. Al matí següent, va posar el televisor que comentaven que es parlava de la desaparició de Figue després d'anar-se de la seua casa. Ja havien passat tres dies d'allò. Va començar a vomitar, primer, va pensar que seria del whisky, però no, era de por. Tampoc és que coneguera tant a Laurent per a posar-se així, però, i si li relacionaven amb ell i si acabava semblant ser còmplice i més si portava roba seua o havien indicis a la seua casa d'haver estat amb ell, moments abans de la seua desaparició en aquella cabina? Així que va decidir telefonar a la policia.

# data[].attributes.body
Samuel va demanar al Comissari Towers que inclogueren en el cas a la Dra. Rebecca per l'ajuda que els estava prestant mentre esperava l'ajuda d'un vell amic professor de la universitat expert a Egipte, ella podria demanar una excedència en la universitat. Ell sempre havia pensat que els llibres només servien per a entretindre, no que contingueren missatges ocults o claus secretes que induïren a la mort. El llibre de Thot formava part d'un grup de llibres mítics que ningú realment sabia amb certesa d'existència però que suposaven un gran perill amb el que alarmar. Amb tot això, li va preguntar a Rebecca si això era cert i si havien mes llibres així i ella li va dir que teòricament sí, com el Manuscrit de Mathers que va originar una societat secreta o altres més. Encara que ara no venia al cas tot això, sinó més aviat perquè algú tenia intenció d'ajuntar-ho si seria per a usar-ho o per algun interés econòmic. Va arribar el moment de visitar a Martínson, que continuava afirmant que la mort de Stelpton havia sigut un simple suïcidi, així que li vaig preguntar si seria possible que el llibre que li hagueren robat fora El llibre de Thot i no va contestar, no volia parlar amb Samuel que era policia però si amb Rebecca, així que va eixir de l'habitació. A l'estona, va eixir ella somrient comentant que s'havia reunit a la fi de març a Londres amb unes 5 o 6 persones pel llibre i que havia comprovat un ingrés en el compte de l'empresari des d'un compte desconegut potser per la venda del llibre o era una tapadora de l'assassí. Amb el que si Martínson estava en el correcte, alguna persona més estaria apunte de morir.

# data[].attributes.body
Laurent Figuet s'estava ofegant amb una corda al voltant del seu coll. Lligat de peus i mans a l'interior d'un cotxe sapiguent que anava a morir i esperava tindre una mort millor que Emily o Stelpton. No entenia com l'assassí li va trobar tan fàcilment. El vehicle es va parar i va voler demanar ajuda, encara que lligat com estava, no podia cridar però potser algú passaria per allí i li veuria o algun gos podria bordar. Es va obrir el maleter del cotxe i amb la nit tan fosca, només, va poder veure una difuminada silueta del seu assassí. L'home el trac i l'entrava a una casa, era la casa de Laurent. No hauria trobat el llibre? I si li ho donava i al moment, li matava? En entrar, es va veure reflectit en l'espill de la seua casa amb cara de cansament i va pensar que el millor era rendir-se com un covard.

# data[].attributes.body
El comissari Towers va accedir al fet de què Samuel i Rebecca viatjaren junts a Paris i Samuel li va preguntar a ella si podria deixar al seu fill amb el seu pare, però ella li va dir que era soltera i Oslo tenia ajuda de la Sra. Ashen. Bernard Vasseur semblava estar dins del paisatge de la comissaria amb aqueix pèl descurat i llarg i roba pudorosa en una cadira amb una taula coberta de papers. Els va explicar tot igual que a la policia fins i tot que va estar hores abans de la seua desaparició amb Laurent i que havia sigut amenaçat per un llibre "Lemegeteon Clavícula Salomonis". "La clau menor del Rei Salomó" va exclamar Rebecca en escoltar-lo. Samuel no coneixia aquest llibre i li va preguntar què llibre era. Un llibre isotèric i perillós ple de malediccions i conjurs. Una amenaça per a qui ho rebia. Era clarament una amenaça, va dir el poeta de l'edició original de 1904 per Mathers encuardenada en pell humana. No era el primer llibre així enquadernat. Samuel pensava que feien broma. Qui envie aquest llibre a Laurent, va voler ressaltar la idea clara de la destrucció del cos i ànima. Era clar que l'assassí era un home culte, poderós, ric, embolicat en llibres i possiblement, solitari. Seria algun obsessionat? Podria ser però tot el que feia era un pla pas a pas, volia el Llibre de Thot però d'una forma urgent sense saber nosaltres el perquè fora una mica d'interés econòmic o per a usar-ho. Si ho esbrinaven prompte, potser podrien aconseguir que no matara a Laurent o als altres de la reunió a Londres. Va sonar el telèfon de Samuel i després de parlar amb el seu interlocutor, va penjar i va dir: "Arribem tard, han trobat el cos de Laurent mort".

# data[].attributes.body
L’havia costat molt concertar la cita amb tots aqueixos personatges però l'esquer era molt atractiu per a ells. Una part del Llibre de Thot era molt interessant per a col·leccionistes que volgueren saber fins i tot tingueren ja alguna part del llibre ja que ho consideraven una relíquia o un objecte valuós i estava sorprés que volgueren vendre-li les seues parts, es van negar a comprar la seua part sense escoltar cap oferta. Aprofità per a informar-se de tots, un a un tenia informes de cadascun d'aqueixos personatges amb evasions fiscals, delictes, misteris personals: els seus draps bruts.
En la reunió, tots van negar aqueixos draps bruts sapiguent que tenia raó, deia la veritat i tenia suficients proves per a demostrar-ho. No es van adonar que era l’última oportunitat i que sabia que no eren dignes del llibre que tenien i que realment el que volia, era matar-los.
Tenia detallat el sacrifici de cadascun d'ells, amb una lecció després de cada mort. Sabia que cada llibre té la seua història i ànima i que els llibres donen la vida o la mort, i aquests desgraciats encontrarien la mort de la mateixa manera que de la vida en el Llibre de Thot.
Havia complit l'objectiu, Stelpton va morir i Platon va testimoniar de nou tirant-se al buit, Emily havia passat la seua vida com una ficció com si fora real. Excepte tenint un llibre dins que mai havia pensat i Figuet sentint la maledicció i poder dels llibres.

# data[].attributes.body
Sobre el sòl nu, es trobava el cos sense vida de Laurent sobre un pentàgon clavat amb uns claus negres al cap, cames i braços. Al seu al voltant, havien restes de cera negra sobre el parquet i un llibre. Samuel ja sabia que el llibre seria el que va dir Vasseur. En veure-ho, Rebecca va llançar un xicotet crit però al moment, va poder soltar paraula, estiga home no sóls havia sigut assassinat, sinó, maleït per sempre. Ella no estava acostumada a veure cadàvers i menys, així. L'assassí havia usat els ensenyaments del llibre i els seus conjurs. Samuel es va estremir amb aquestes paraules. Ara, l'assassí havia canviat la seua manera d'actuar i no mostrava un suïcidi, sinó, un assassinat brutal i cruel descaradament i es veia en el rostre de Figuet el terror que vaig passar fins a morir.

Amb els guants, va agafar el llibre i va veure que tenia un tall en la tapa, podria haver amagat alguna cosa. Segons Rebecca, podia ser a causa d'algun ritual, així que va decidir manar-lo a analitzar. Al moment, se li acostà un policia a Samuel i li vaig acompanyar a una habitació interior per a ensenyar-li que darrere d'un armari havien tapat un forat en la paret però ara l'havien obert a colps i no era per diners, de fet, estava ple de documents i feixos de bitllets amb els que Rebecca va concloure pel llibre. Van tornar a Anglaterra sense pistes però amb un altre mort, així que vaig acompanyar a Rebecca a la seua casa i ell es va anar a la seua cansat i pensatiu.

Al moment, va sonar el telèfon, era Rebecca tan espantada que només va entendre dues paraules: "amenaça" i " llibres". Així que va eixir ràpidament cap a la seua casa. Quan va arribar, Rebecca tenia la cara d'espantada i li va contar que el seu fill havia rebut un paquet amb un llibre estant amb la cangur i que era una amenaça. El llibre era "El vigilant al camp de segol" i aqueix llibre era una amenaça associada en aquest cas a la mort i bogeria, més modern com les cartes del tarot. Una amenaça que podia matar-la i convertir al seu fill en un assassí a part de tindre-la vigilada. A l'interior del llibre, va aparéixer el que semblava un separador, però no, era una carta del tarot que li va recordar al Llibre de Thot. Així que Samuel va demanar ajuda, calia atrapar de seguida a l'assassí.

# data[].attributes.body
La imatge de Thot en un quadre gran amb el seu cap d'animal amb cos humà va desconcertar a Samuel. Va mirar a la doctora que amb la mirada li va contestar que sí que era Thot i que també era considerat el rei de la saviesa. Va estar observant l'estada plena de papirs, amulets i talles d'Egipte. El doctor Brooks havia accedit per fi a parlar amb ella. Samuel es sentia culpable de l'amenaça a Rebecca per culpa seua. Ara tenia al seu fill protegit les 24 hores del dia i amb dos guardaespatles. Per a ella, ara, ja era una cosa personal i Samuel no podia apartar la mirada d'aqueix quadre. Li interessa Thot?
Es va escoltar la seua esquena. Un jove alt i ben vestit li va tendir la mà. Doctor Brooks?
Sóc doctor però en medicina, no en literatura com vostés, va dir el jove, però a qui busquen és al meu pare. Li va donar l'enhorabona a Rebecca i va dir que el seu pare no es trobava bé, semblava que els estiguera entreteniment o això li va semblar a Samuel. La forma en què mirava intensament a Rebecca li incomodava. Ella havia portat un regal al Doctor Brooks: "El llibre d’arena"; el llibre que conté tots els llibres. L'esperava al costat del taula amb vista al jardí i es va disculpar per no acostar-se. No era una mica contagiosa la seua malaltia, sinó, genètic. Rebecca no va voler molestar molt, així que directament, li vaig preguntar del llibre de Thot, així que el doctor va obrir un calaix i va treure un paper que li va donar dient: Açí estan els noms que no coneixen de persones capaces de llegir el llibre, uns 7 estudiosos del voltant del món i on possiblement els poden trobar. Per a acabar, li va dir a Samuel que l'assassí desitjava aqueix llibre pel poder que atorgava qui el tinguera.

# data[].attributes.body
La vida era com una partida d'escacs i ara, l'èxit de la partida estava entre dues dames o dues reines ben protegides. Una en la defensa i una altra acostant-se per a atacar. Una oculta en les ombres i una altra jugant a guanyar. Havia d'estar molt pendent del moviment de totes les peces per a no perdre el seu avantatge. Sabia que estava molt prop de la dama oculta i que l'altra ja havia rebut el seu missatge. El seu pròxim pas potser seria matar a les dues dames per a aconseguir la partida. Sabia que quan completara el llibre, reviviria i tindria el poder de la vida per a ell i els que portaren la seua sang. Renaixeria del foc purificador. Va apartar el pensament del tauler, ja no tenia ganes de jugar i va tombar les dues dames que es van trencar en trossets xicotets. Va somriure i es va allunyar de la taula.

# data[].attributes.body
La llista que els havia donat el Dr.Brooks no tenia més de 7 persones i uns 4 més amb un interrogant. La majoria dels professors d'universitat o encarregats de museus egipcis. Gent respectable i fàcil de trobar. Així que Samuel va decidir comprovar les seues agendes a veure si algun havia estat el 27 de Març a Londres. Encara que no volia fer-se il·lusions. D'altra banda, el Comissari Towers li havia deixat un muntó d'informes i no tenien molta informació per a reflexionar. Era clar que l'assassí havia sigut molt previngut, no va deixar empremtes dactilars i tots els escenaris estaven nets. Segur portaria guants i gorra perquè no li caiguera el pèl, pensava Samuel. Rebecca i el seu fill seguien amb la protecció i fins al moment, no se'ls havia acostat ningú. Van pensar la possibilitat de que en el forat del llibre haguera posat l'assassí un rastrejador per a saber a cada moment on estava la seua víctima però tot eren simples hipòtesis. Així que tenien solament aquestes conclusions: el criminal no era francés, no estava tampoc a França, així s'ocupava d'Excepte i no perdia de vista a l'editor. Era intel·ligent i amb diners per a tanta tecnologia i treballaria sol o amb una mica d'ajuda. No sabem si punxaria els telèfons o posaria cambres a les víctimes. Havia viatjat molt últimament i si utilitza avions, hi hauria constància del seu pas pels aeroports. Va recordar que Martínson va dir alguna cosa d'unes 6 persones en aqueixa reunió i mentre no apareguera un altre cadàver, hi havia algú viu i espantat igual que Rebecca.

# data[].attributes.body
Cintia Worfield anava amb la seua bicicleta vella a través del camp cap a la botiga del poble, ja que no tenia un altre mitjà de transport. Tenia sort que la botiga estava als afores, així, ningú podria veure-la. No usava targetes però l'efectiu se li acabava i havia de comprar menjar almenys per a una setmana més, pot ser que li quedara alguna cosa per a la cartera però igual per a dues setmanes o estirant una mica per a tres. Hauria de traure diners del banc i a soles de pensar-lo, s'estremia. Havia tirat el mòbil i deixat el cotxe en l'aeroport de Heathrow per a llargues distàncies on va traure el màxim de diners que la VISA li permetia i no recollia el seu correu electrònic ni apareixia per Twitter ni Facebook per a no ser localitzada. Agraïa no tindre família i que els seus amics no es preocuparen per ella perquè estaven acostumats als seus llargs viatges exòtics. Va ser en un d'aquests viatges on va començar la seua desgràcia en comprar uns papirs a la frontera entre Sudan i Egipte a un home que li anaven a matar i llevar-li'ls. Primer, va pensar a donar-los al museu Britànic o retornar-los al govern egipci, però al final, se’ls va quedar com a part d'un nou llibre que estava preparant. Ara es maleïa d'aqueix error i va saber el seu contingut ja tard. En la reunió, hauria venut la seua part i no entenia l'actitud dels altres amb el que va pensar que l'estaven estafant i s'acovardisc. Durant aqueixos dies, havia llogat una casa prop de la mar per a acabar la seua obra fins que es va assabentar de la mort d'Emily Hunter i la va abandonar per a anar-se a la cabanya allunyada. Ningú sabia de la seua existència ni va dir a ningú on anava. Va carregar les cistelles de la bici i va llegir en els periòdics que no se sabia res de l'assassí Hunter. Al tercer dia, li va fer tremolar la notícia de la mort de Figuet en la portada del periòdic. El periodista descrivia els fets i relacionava els casos d'Excepte amb Emily. Probablement, ella era l'última i va pensar per un moment: "Vaig al poble i telefone a la policia". En arribar a la cabanya, tenia molta por i fred i va encendre la ximenera. Va obrir l'arxivador i va posar els papirs sobre la fusta. Els va agafar i es va acostar a la ximenera. Seria fàcil i tot acabaria en aqueix moment.

# data[].attributes.body
Samuel i Rebecca continuaven junts investigant i ell, cada vegada més a prop, sentia les ganes d'abraçar-la, però al mateix temps, pensava en el rebuig per part d'ella per ser un simple policia. S'havien adonat que cap de la llista de Brooks podia ser l'assassí ni va estar en aqueixes dates a Londres. Se li obria oblidat algun nom? Samuel va arribar a pensar si seria el mateix Dr.Brooks, ric, culte i amb experiència en aquests llibres al que Rebecca es negava a creure. Estava malalt, no podia ser i ell li deia que fins i tot, podria haver pagat a algú. No podia ser. Podria haver volat amb avió aqueixes dates i es podria comprovar. Vaig preguntar a l'informàtic però no podia mirar-lo sense una ordre però Samuel estava disposat a perdre el seu lloc de treball per l'assassí i li va dir que mirara fins i tot en els aeroports privats alguna compra a nom de Brooks. Rebecca li mirava incrèdula: com anava a ser l'assassí el vell doctor? Minuts després, l'informàtic va trobar alguna cosa en l'aeroport per aqueixes dates: es va pagar un refresc i un entrepà a nom de Brooks. Quants Brooks podria haver-hi? Rebecca va mirar a Samuel i van dir que calia tornar a visitar al doctor Brooks.

# data[].attributes.body
En arribar a casa del Dr.Brooks, els va obrir el servent. Tenien fora dos cotxes de policia esperant i Samuel portava un micro. Els va acompanyar a la sala on es trobava Brooks i aqueix enorme quadre de Thot semblava ara més gran i perillós però la sorpresa va ser que en entrar, van veure al doctor mort penjat amb un llum sota un muntó de llibres i en la seua taula, molts més que pertanyien al llibre de Thot. Samuel va veure que alguna cosa es cremava en la ximenera i va preguntar a Rebecca, eren papirs. Ja era clar, el doctor va voler cremar-lo tot per si li enxampaven. Així que tornaven a casa esperant saber alguna cosa més, encara que ja tenien a l'assassí, fins que Rebecca va dir que només conforme estava el doctor, no el podia haver fet tot. Seguia la investigació.

# data[].attributes.body
Era la setmana següent, setmana que havia aconseguit comprar sense traure mes diners i va llegir en el periòdic que la invedtigació estava en curs i tènia com a sospitós al Dr.Brooks.
Cintia va plorar d’alegria donant gràcies al cel per haver-se acabat tot.
Va anar a la cabanya a agafar les seues coses, ja podia tornar a casa, tindria que explicar tot a la policia i avergonyir-se per estar amagada. Va recollir tot i va ser al lavabo i va recuperar l'arxivador negre de l'amagatall després dels productes de neteja. Ara s'alegrava de no haver-ho arribat a cremar. Ara, el valor s’havia multiplicat i tenia en el seu poder una peça valuosa de col·leccionisme. Va carregar tot en dos, no podia portar tant de pes, va decidir portar primer la motxilla a la botiga i després, s’encargaria dels altres.
No seria fàcil eixir d'aqueix lloc, l’autobús cap a mitja hora que havia eixit i no hi hauria un altre fins a la fi de la vesprada, però a ella no li importava. Va deixar la motxilla a la botiga i va decidir tornar a primera hora de la vesprada amb la resta d'equipatge.
A la porta de la botiga, havia una cabina i ara ja podia utilitzar-la, així que va ficar unes monedes i va marcar un dels pocs numeros que sabia de memòria. Escoltar la veu de la seua germana l'emocionà tant que durant un instant no va poder ni parlar.
La germana li va dir que avisara a la policia però ella preferia primer una bona dutxa en un lloc civilitzat on poder dormir. Així que va tornar a la cabanya, era una dona nova.
Fins i tot, quedaven unes hores per a agafar l’autobús i va decidir fer un volt per aqueix bosc al qual no tornaria més.
Una hora mes vesprada ja estava en la cabanya, cansada i feliç. Es va sentar al costat de la ximenera a prendre's una cocacola.
Començava una nova vida per a ella i probablement, amb molts diners. Va brindar pels seus èxits ella mateixa.
Vaig escoltar de sobte un soroll de motocicleta llunyà, vaig pensar que era una cosa estranya perquè en el temps que havia estat allí mai havia sentit arribar ningun vehicle de motor.

# data[].attributes.body
Samuel no tenia son amb tants dubtes al seu cap, com si la mort de Brooks hauria sigut una confessió i ja havia acabat tot o calia buscar al seu sicari. L'endemà en el funeral, el mèdic forense va confirmar la mort per ofegament de la corda en què penjava a part de la malaltia degenerativa que tenia, la seua esperança de vida era molt curta. Va decidir a encendre l'ordinador i comprovar dades, no li agradava deixar coses a mig fer. Volia comprovar si realment Brooks va estar en l'aeroport de París sol o amb el sicari i tendria raó Rebecca. Va cridar a l'aeròdrom de Vatry i vaig preguntar per seguretat, a aqueixes hores no hi havia vols amb el que només havien dos guàrdies que tampoc el van ajudar molt. Va demanar a la policia francesa veure les càmeres de seguretat d'aqueix dia i veure el pagament a nom de Brooks. La policia li va dir que aquesta informació tardaria unes hores. Estava ja desesperat. Teclege el nom de Brooks i li van aparéixer un munt de dades i imatges des de que estava sa fins ara. Sent llàstima pel doctor i la seua malaltia. Al costat del nom, va afegir la data de la reunió a Londres. Va ser suficient.

Va aparéixer la notícia d'una reunió en la Universitat de Boston (Estats Units). Ja no hi havia dubte, no va poder estar a Londres estant a Boston. Aleshores no era l'assassí? El so del telèfon va tallar els seus pensaments. Havia aparegut un nou mort amb un llibre. Així que es va vestir ràpidament i va eixir cap a allí amb la sirena posada. En arribar, un altre policia li esperava i li va acompanyar a través del bosc cap a la cabanya. Fora es trobava una altra dona amb una manta per damunt plorant abraçada a un policia. En entrar a la casa, es veia com havia sigut regirada a consciència i hi havia asseguda una dona en un balancín que portava un ganivet a la mà dreta que s'havia clavat ella mateixa en la jugular a la perfecció mèdica com deia el policia que li acompanye.

Li va preguntar pel llibre que tenia sobre les seues cames i ara ho estava analitzant la científica. Podia ser un llibre que s'estiguera llegint i res a veure amb els altres casos. No sabia qui era ella. El seu nom era Cintia Worfield, escriptora de viatges a països exòtics i la seua germana estava fora i va dir tot el que li havia comptat. La seua germana havia estat amagada des de cap a un parell de setmanes en aqueixa cabanya per algun tema d'un llibre i que un home la perseguia però que just el dia anterior es va assabentar de que aqueix home s'havia penjat d'una llum i estava mort, que ja no havia de preocupar-se per res i podia tornar a casa. Samuel es va quedar atònit amb aqueixes paraules i va cridar immediatament a Rebecca dient-li que no s'espantara però que havia aparegut un altre mort i ella li preguntà què llibre tenia. El llibre era "La balada del pres de Reading" d'Óscar Wilde. Ella preguntà al moment: és una dona degollada? Samuel li contestà que com ho sabia. Ella li va dir que era l'últim llibre de Wilde i parlava d'un home que degollà a la seua dona. En el poema del llibre, el culpable mor penjat com el doctor. El doctor va ser fa un parell de dies però ella va morir fa 24 hores aproximadament. Així que tanca finestres — li va dir a Rebecca i li vaig enviar nova protecció.

# data[].attributes.body
Només faltaven dues parts, però com en tot, l'essencial per a aconseguir l'èxit del seu projecte. Havia patit molt i havia fet patir però era tot per superar-se. Havia començat a llegir el llibre mai llegit i trobat la grandesa de les paraules del Déu Thot que dedicava als seus deixebles els seus ensenyaments i saviesa. Tot havia canviat. Però encara no estava complet el llibre, faltaven pàgines i poder canviar la seua sang malalta per l'eterna dels déus. Va posar els papirs sobre la taula d'aqueixa gran sala plena de llibres i va pronunciar les paraules velles dels segles. Va sentir que no parlava ell, sinó que el Déu Thot usava el seu cos per a proclamar la seua magnificència absoluta. Tot començava amb aqueixos sortilegis de màgia i estava emocionat. El poder de la vida a les mans i el poder del foc etern obert amb només pronunciar unes síl·labes. Tot era foc purificador.

# data[].attributes.body
Amb aqueixa imatge borrosa, Samuel veia bé l'home del vídeo, ara ho entenia tot. Es va dirigir al funeral però ja havien incinerat el cos del Dr.Brooks, així que era el moment d'anar de nou a la seua casa. En arribar, li va atendre el criat i vaig preguntar pel Dr.Brooks però per descomptat. Aquesta vegada, el fill va aparéixer molt elegant però ja la seua cara ni era la mateixa que l'altra vegada, ara, la seua mirada resultava poc amistosa i li va portar fins a la biblioteca per un moment. Samuel va recordar la imatge del seu pare penjat amb el llum però va escoltar una tos que li va fer tornar dels seus pensaments. Qui seria aqueix home bastant deforme i què li va semblar el fantasma de Brooks? Li va dir que sabien això de la dona i que igual li denunciaven i perdria el seu lloc en la policia per culpar al doctor. Però qui era aquest altre home?És Lord Brooks — li va dir el jove a Samuel. Era el seu oncle qui ara reclamava justícia. Semblava diabòlic per aqueixos ulls enrogits. Samuel va dir que era inútil tot el que li digueren, que sabia ja tot. Estava acusant el fill de la mort del pare? La seua manera de parlar i mirar-li resultava bastant hostil. "Cada home mata allò que més estima" va citar Samuel i el Lord li va respondre de "La balada del pres de Reading" i li va dir — Ara li ho explicaré tot. El fill li va mirar dient: M’encantarà veure-li com fa de nou el ridícul.

Per telèfon, li va arribar una notícia de la germana de Cintia. Havia rebut un llibre per correu postal. Un llibre de signes indescriszables. Estava encantada, tenia una part del llibre, li havien guanyat la partida al assassí. Després de cinc hores conduint, va arribar a laciutat d'Easingworld, la casa de Cintia i de la seua família. Li va donar un arxivador negre i gruix que no volia ni tocar-lo, ja que molta gent havia mort per aqueixos papirs. Així que va obrir l'arxivador sense tot just tocar-lo amb els guants i els va ficar en el maleter per a portar-los a Scotland Yard i de camí, va cridar a Rebecca, al dia següent, la veuria.

# data[].attributes.body
Una cridada del Comissari Towers va fer que Samuel isquera corrent de casa, la mansió dels Brooks s'havia cremat i amb ells, es suposava dins. En arribar a la mansió, estava ple de bombers i vaig preguntar pels cossos. Havien tres cossos cremats i tan negres que sinó fora per l'ADN, podrien ser qualsevol, però perquè seria a causa d'alguna maledicció del llibre o hauria sigut sense voler, el cas és que deixava més dubtes. Vaig parlar amb Rebecca què em va convidar a sopar i després, celebrar que tot havia acabat, no sabia que veuria una dona com ella amb un policia com ell. Ella era elegant i culta, i ell, un simple policia una mica grassonet i poc més. Li va preguntar pels papirs de Cintia i li va dir que estaven en una caixa forta de la comissaria. Així que ella li va dir que se'ls emportarà a la seua casa per a veure la seua fiabilitat. Va arribar a la seua casa i ella va obrir la porta amb un vestit molt elegant i el va avisar de que estaven a soles. Li van dir què es quedara per al sopar i que podien mirar mentre els papirs abans del sopar. Es va posar a mirar tots els llibres i acabà dient a Rebecca que si ella tenia una part del llibre des del principi. Va veure que ella també podia llegir els signes.

# data[].attributes.body
Rebecca va mirar a Samuel per a saber el que anava a dir. " El llibre d'arena" va dir Samuel, no era més que una amenaça més que un regal, no havia pogut parlar amb ells, ella estava protegida. Ella no sabia de què parlava i semblava haver-los dit en la seua cara que acceptaves el seu tracte. Seré un policia inculte però també era necessari. He sigut un estúpid que no em vaig adonar que el tenies des del principi.

Jo solament era un titella a les teues mans mentre dirigies la investigació. Rebecca va deixar la fulla de papir i es va posar davant d'ell. Rebecca va dir que el seu pare li va deixar un xicotet fragment del llibre de Thot que havia passat de generació en generació. Ella és va engegar un tret però no va anar per vergonya. Quan Samuel va ser a la reunió de Lord Brooks, va entendre que ningú volia donar-li la seua part encara que els va amenaçar a descobrir les seues misèries. No era només un llibre, sinó, una llegenda. Una llegenda que provoca la mort — va dir Samuel. La imatge que tenia de Rebecca li deixava ara el cor trist. Fins a aqueix moment, no s'havia adonat dels seus sentiments per ella. Quan van començar les morts, es va espantar fins que va aparèixer Rebecca i sabia que estaria protegit amb ella. Va pensar que l’atraparien i quan va morir Figuet, es va adonar compte de que estava en perill. I quan el seu fill va rebre el llibre de Salinger, ja es va espantar. Va decidir actuar i salvar la vida del seu fill i seua. El llibre de Borges és una rendició, Rebecca tenia raó. Ella només el guiava però no volia veure’s involucrada. El doctor Brooks no sabia res o almenys, fins que van anar a veure-li. Eren el germà i fill els que volien reunir el llibre. Ell podia haver evitat tantes morts. El doctor Brooks va dir — Arriscant la meua vida o la del meu fill? A part, si fora un Lord assassinant, qui em creeria? Jo t'hauria cregut — va dir Samuel — però crec que et guanya l'ambició.

Alguna cosa hauria de tindre el vi que es va començar a trobar malament. Ella li va acariciar la cara.

El jove doctor Brooks tenia moltes drogues i verins que ho va demostrar amb la mort d'Emily i sabia moltes coses i ella ha fet molt per deixar-te viu.

Samuel no tenia por de morir, no l'havia tingut mai, però ara sentia pena d'haver-se enamorat de la doctora.

Ahir quan sabies que jo tenia el fragment de Cintia, vas matar a Brooks, no? Al principi, creuries que tot ho feies per salvar la vida però després, t'adones que podies tindre-ho tot i et vas sentir temptada. Volies el llibre per a tu.

Rebecca s'allunyà de la mirada fins a quedar una imatge difuminada de la dona.

Els vaig portar la meua part i els vaig convidar perquè m’ensenyaren els altres, es sentien segurs i pensaven completar el llibre. El jove Brooks ho controlava tot i tenia fins i tot, els telèfons punxats i aparells electrònics per tot arreu. És el poder que dóna els diners.

I què va passar? Què no esperaven que jo tinguera una pistola, una relíquia familiar de la Segona Guerra Mundial, es va suïcidar amb ella i ara era qüestió de justícia per executar els responsables de la seua mort.

Els Brooks? Samuel estava sorprès i se'l notava a la veu.

El fragment que ells tenien, se'l va vendre el meu pare, es van aprofitar de la seua debilitat i que estava a la ruïna per aconseguir-ho, després, van tornar per l'altra part però el meu pare preferia morir que donar-se'l. A la reunió, Lord Brooks va tindre la poca vergonya de parlar del seu suïcidi com si fora una cosa ofensiva en contra meua.

Samuel intentava encaixar les peces, però no podia. Havien tres morts a casa seua? — li va dir a ella.

La mort del criat havia sigut una mort involuntària i necessària, per no deixar testimonis. Assenyalà l'arxivador i va dir — Després, hi ha que calar foc a l'edifici i espere que tu em portes el fragment que faltava mentre guanye temps.