# data[].attributes.body
Vídeo informatiu sobre com hacerleun massatge a un nadó perquè aconsegueixi dormir.

# data[].attributes.attachment_link.title
Masaje relajante para el bebé, aprende a hacerlo

# data[].attributes.attachment_link.title
Música De Bressol per als nens i les nenes - 30 minuts - Cançons de Bressol

# data[].attributes.body
Article que ens parla sobre el mètode Estivill i com afecta negativament a les criatures malgrat sent un mètode molt utilitzat i famós.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
El mètode Estivill ha estat un èxit de vendes arreu del mon. Per què? Perquè senzillament, tots els pares volem dormir. I el que fa aquest llibre, primer de tot, es fer-nos creure que tenim un problema. I després, ofereix una solució miracle. És realment així? Parlem-ne amb calma.

No dormir és esgotador, no hi ha manera de suavitzar-ho. És així. No dormir a les nits ens fa sentir cansats i de mal humor. Ens canvia el caràcter, ens fa discutir amb la parella, no rendir a la feina, veure-ho tot més difícil del que és, i no ens permet gaudir de la maternitat tant com voldríem.

L'efecte de la falta de son, a més, és acumulatiu. Per molts es suporta millor els primers mesos, però poc a poc va calant i arriba un dia, quan portes mesos sense dormir a la nit, que no pots mes, i dius:
Carinyo, alguna cosa hem de fer amb aquest nen! No és normal!
Però el nen si que és normal. Els nadons es desperten i s'han de despertar a la nit. Per tres motius principals:

Els lactants, sobretot alimentats amb lactància materna (l'aliment natural per les cries humanes) necessiten menjar sovint, tant durant el dia com a la nit, per assegurar el seu creixement i mantenir els nivells de sucre en la sang

Prendre el pit a la nit augmenta la producció materna de llet. Com més estimulació, més producció.

Despertar-se i demanar contacte és un mecanisme de supervivència. Els nostres avantpassats, nadons completament indefensos, necessitaven assegurar-se que la seva mare era sempre aprop seu perquè no vingués el llop i se`ls mengés. La manera d'assegurar-se'n era despertar-se sovint, i, si la mare no hi era, cridar-la i reclamar protecció.

I tu, mare, que vols el millor pel teu fill, però que estàs esgotada, en un món que no dóna treva ( amb 16 ridícules setmanes de baixa maternal), que necessites ser productiva a la feina i tornar a dormir, penses que has de fer alguna cosa. I aleshores cau a les teves mans El mètode Estivill⁽¹⁾. Perquè alguna companya de feina et diu: Doncs a mi em va funcionar perfecte! I tot i que penses que no va massa d'acord amb el teu estil de criança, has sentit a parlar del mètode i penses:
Per llegir-me'l, què hi perdré?
I aleshores llegeixes, a les primeres pàgines, que tots els nadons de mes de 6 mesos haurien de dormir la nit sencera. I si no, és que alguna cosa has fet malament.
Oh no, carinyo! El nostre nen no és normal! Té 6 mesos i encara es desperta!
És cert que les afirmacions del mètode es basen en estudis científics, però amb interpretacions inexactes i totalment esbiaixades.

Estivill es basa en estudis realitzats als anys 80-90 ⁽²⁾ que no podem considerar com a vàlids per dos motius. Primer, perquè la majoria d'ells no tenen en compte si el nadó és alimentat al pit o amb biberó, fet que canvia els hàbits nocturns (si, els nens que prenen pit es desperten més)

Segon, perquè en la majoria d'estudis aportats ⁽²⁾, quan es refereixen a "dormir tota la nit", la variable estudiada és, en realitat "estar dins el seu bressol entre les 12 i les 5 del matí". Això son 5 hores, no és tota la nit. I "estar dins el seu bressol" tampoc vol dir dormir.

En canvi, d'una manera més realista, la guia de lactància materna per a professionals ⁽³⁾ ens explica que als 6 mesos d'edat, només un 16% dels nadons dormen tota la nit (De 00h a les 06h), un 50% es desperta ocasionalment a la nit i que els despertars nocturns son freqüents almenys fins al final del primer any de vida. També sabem que, a qualsevol edat, només un 2% dels nens amamantats dormen tota la nit d'una tirada.

Així que si, si el teu fill es desperta a la nit, és un nen normal, i si no, també.

Però si no ho sabem, i ens creiem Estivill quan diu que els nens de 6 mesos haurien de dormir tota la nit, i que el problema és per un mal hàbit, comença l'aplicació del mètode.
En què consisteix el Mètode Estivill?
El mètode Estivill (o mètode Ferber, en la precursora versió americana) és, en essència, un entrenament per dormir, una teràpia conductual, una extinció del plor. Es basa en la teoria de que, si en els múltiples despertars nocturns que tots tenim i que son normals, el nen no es troba EXACTAMENT en la mateixa situació i escenari que quan s'ha adormit (al seu bressol, amb el seu peluix, amb el mateix pòster a la paret), es despertarà irremeiablement i no sabrà tornar-se a adormir sol. Perquè si s'ha adormit, per exemple, en braços, o al pit de la mare, necessitarà de nou aquesta situació per tornar a conciliar el son. Així, segons Estivill, és imprescindible que el nen s'adormi al seu bressol i tot sol, sense ningú més a l'habitació. Cal ensenyar-li a dormir. I per aconseguir-ho, s'hi val gairebé tot.
Com s'aplica el mètode?
Després d'una rutina del son (banyar, sopar i explicar el conte) arriba el moment de posar el nen a dormir. Se'l porta al seu llit o bressol, se li dona un ninot i se li diu: "Els pares t'estimem molt, però ja ets gran i has de dormir solet. En Pere (o nom del ninot) estarà amb tu aquesta nit"

En aquest punt poden passar dues coses. La primera és que el nen digui: D'acord mama. I a continuació s'adormi. Tot un èxit del mètode!

La segona, i mes freqüent, és que plori, cridi, reclami braços o qualsevol altre estratègia perquè ens quedem al seu costat. Segons Estivill, intentarà tot tipus de coses per manipular-nos, des de demanar aigua fins a vomitar. Sembla oblidar o desconèixer que fins als 8 mesos el nadó ni tan sols té consciència de ser un ésser diferent de la mare, ni és capaç d'afrontar la consecució de l'equilibri ⁽⁸⁾ i fins als 15-18 mesos no apareix la capacitat de saber que els altres tenen pensaments propis, que poden variar segons la seva actitud, es a dir, biològicament no té la capacitat de "manipular". Si un nadó plora, et necessita.

El llibre ens diu que si plora, crida, o ens reclama, cal aguantar estoicament fora l'habitació, i l'única cosa que podem fer es entrar cada x minuts per dir-li unes paraules de consol "T'estimem molt, però has d'aprendre a dormir sol". Els intervals de minuts que cal esperar els podeu trobar en una taula adjunta al llibre. Estrictament, cronòmetre en mà.
I diu que així deixarà de plorar i s'adormirà...Si es clar, quin remei, no? Però, què passa realment?
El nen deixa de plorar, si, però sent igualment l'estrès. Només deixa de plorar perquè sap que ningú atendrà la seva petició.
No cal que perdi energia en plorar, total, ningú vindrà. Estic sol.
Mentrestant, i encara que no plori, els seus nivells de cortisol (una substància que es produeix amb l'estrès) segueixen alts, igual que quan plorava.

Ho demostra un estudi ⁽⁴⁾ que va col·locar en habitacions contigües 25 parelles de mares amb nadons entre 4 i 10 mesos per practicar el mètode d'entrenament del son.

En mesurar el cortisol la primera nit del mètode, tant mares com nens el tenien altíssim. Els nens ploraven, se sentien sols i en perill, i les mares, en sentir-los plorar, també es posaven nervioses. La tercera nit, quan el mètode començava a fer efecte i els nens deixaven de plorar, el nivell del cortisol de les mares baixava, però el dels nadons es mantenia igual, totes les nits fins al final de l'estudi.

L'elevació del cortisol s'ha relacionat amb menys tolerància a la frustració en l'edat adulta, més inseguretat i relacions afectives menys sanes.

I sembla que els efectes de l'estrés, la separació o la deprivació emocional durant els primers mesos de vida poden perdurar molts anys més tard.(5) (8)

Atenent el teu fill a la nit si et necessita, li estàs ensenyant: Em tindràs amb tu quan em necessitis. Pots comptar amb mi, quan sigui.

I aquesta, ja ho sabeu, és la base d'un vincle afectiu segur i sà.
I a la llarga?
El vincle segur amb el pare i la mare és la base dels vincles que establirem en l'edat adulta⁽⁶⁾. Els nens amb vincle segur s'han avaluat a la llarga ⁽⁷⁾ com persones més autoconfiades, més orientats socialment, més empàtics amb el malestar aliè i amb relacions més profundes.

No és estrany sentir el cas d'algun nen que ha dormit tant i tant bé amb el mètode Estivill però als 3, 4, 5 anys resulta que es torna a despertar, perquè a la nit té por, perquè no vol dormir sol, perquè diu que hi ha un monstre a l'habitació.

És veritat, el mètode Estivill funciona en alguns casos. Ja hem vist perquè. Però també hi ha altres mètodes molt mes respectuosos que funcionen a la llarga.

També és cert que la criança és un tot, i que uns pares sensibles i respectuosos amb els seus fills, disponibles i propers que, pel que sigui, han aplicat el mètode Estivill, probablement compensaran aquestes nits d'estrés per una altra banda, obtenint un vincle sà i segur amb els seus fills.

Els nens sans (es a dir, sense cap malaltia neurològica o trastorns severs del son) que no han sigut sotmesos a cap entrenament ni pressió per dormir sols, els nens amb un vincle segur, de manera natural entre els 2 i 3 anys dormiran bé, i fins i tot ens començaran a demanar el seu espai, dormir al seu llit, o a la seva habitació. Cap als 6-7 anys el patró de son dels nens ja és gairebé igual que el dels adults. I si, de tan en tant potser tornaran al llit familiar. Sabran que poden contar amb el seus pares si mai els necessiten.

El problema ve quan es proven 10 mètodes diferents per fer dormir el nen, quan una nit se l'obliga a dormir sol al seu llit i se'l deixa plorar, i la següent dorm amb els pares. Quan es fa de l'hora de dormir un moment desagradable o insegur. Quan hi ha baralles, plors, nervis...

Acceptem els nostres fills tal com son. Uns son més porucs, altres més valents. Uns mengen molt, uns mengen poc, uns dormiran abans, altres més tard.

Aleshores, com a conclusió, fem ús del sentit comú. Si el nen, de ben petit, en deixar-lo al seu bressol s'hi adorm tranquil·lament, perfecte!

Si no és així, no ens obsessionem amb mètodes d'eficàcia no demostrada. Respirem fons, prenguem paciència i pensem que un dia o altre dormirà i nosaltres també. Com solia dir l'últim any de la meva residència, quan dormia poc i treballava molt: El primer pas és l'acceptació.

I acceptant acceptant, sense adonar-nos-en, un dia vam tornar a dormir!

Fotografia: Cristina Puscas fotos (Facebook: Cristina Puscas fotos)

Fonts:

1. Eduard Estivill. Nen, a dormir. Ed. Rosa dels Vents. Any 2011

2. Thomas F. Anders, M.D. Night-Walking in infants during the first year of life. Pediatrics, 1979.

3. Comité de Lactancia Materna de la Asociación Española de Pediatria. Lactancia materna: Guia para profesionales. Any 2004

4. Middlemiss, Granger D. A., Goldberg, W.A, Nathans L. Asyncrony of mother-infant hypothalamic-pituitary-adrenal axis activity following extintion of infant crying responses induced durint the transition to sleep. August 23, 2011

5. Dettling AC, Feldon J, Pryce CR: Repeated parental deprivation in the infant common marmoset and analysis of its effects on early development. Biol Psychiatry 52:1037-1046. (2002)

6. L. Martinez Alvarez, A. Fuertes-Martín, B. Orgaz-Baz et al. Vínculos afectivos en la infancia y calidad en las relaciones de pareja de jóvenes adultos: el efecto mediador del apego actual. Anales de Psicología, 2014, vol. 30 nº1, 211-220

7. Alan Sroufe, Nancy E.Fox and Van R. Pancake. Attachment and Dependency in Developmental Perspective. University of Minnesota, 1983

8. Eduard Punset. El Viaje al Amor: Las nuevas claves cientificas. Ed. Destino, 2009

# data[].attributes.attachment_link.title
CARINYO, I SI PROVEM EL MÈTODE ESTIVILL?

# data[].attributes.attachment_link.description
El mètode Estivill ha estat un èxit de vendes arreu del mon. Per què? Perquè senzillament, tots els pares volem dormir. I el que fa aquest llibre, primer de tot, es fer-nos creure que tenim un problema. I després, ofereix una solució miracle. És realment així? Parlem-ne amb calma.

# data[].attributes.headline
Informació rellevant sobre el "colecho".

# data[].attributes.subject
Informació rellevant sobre el "colecho".

# data[].attributes.body
Aquest article explica les motivacions de defensors i detractors del colecho, per què ha de ser una decisió dels pares i quin és la posició d’els qui promouen la criança amb inclinació. A més, brinda consells per practicar un colecho segur.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Els pediatres no afirmen que el colecho sigui una pràctica segura, però tampoc el contraindican, per la qual cosa deixen la decisió a criteri dels pares

El colecho o que els bebès comparteixin el llit amb els seus pares és un tema polèmic. Ni tan sols els científics aconsegueixen posar-se d'acord: mentre uns destaquen que el colecho afavoreix la lactància materna, uns altres emfatitzen que genera riscos de mort sobtada i d'asfíxia. Aquest article explica les motivacions de defensors i detractors del colecho, per què ha de ser una decisió dels pares i quin és la posició d'els qui promouen la criança amb inclinació. A més, brinda consells per practicar un colecho segur.

Imatge: Karen Sheets de Gracia

Colecho o dormir amb el bebè, és perillós?

El colecho, o compartir el llit amb el bebè, suposa un dels assumptes que majors controvèrsies generen entorn de la criança dels fills. El motiu és que no hi ha certeses científiques sobre aquest tema. Mentre molts professionals i associacions ho recomanen, uns altres ho consideren de risc i ho desaconsellen.

Com explica l'article ' Colecho, avantatges i inconvenients', de l'Associació Espanyola de Pediatria d'Atenció Primària (AEPAP), els defensors del colecho addueixen tres raons principals: afavoreix la lactància materna a la nit, augmenta els episodis del somni REM (el que disminuiria els episodis d'apnea del somni) i potencia els vincles emocionals entre pares i fills.

El colecho o compartir el llit amb el bebè afavoreix la lactància materna de nit, però també pot incrementar el risc de mort sobtada, adverteixen els seus detractors

Els que sostenen la postura contrària, per la seva banda, es basen en el presumpte major risc que el bebè sofreixi la síndrome de mort sobtada del lactant o d'asfíxia. Encara que també consideren que pot afavorir problemes de somni del nen en edats posteriors, dificultar la seva independència i interferir de forma negativa en la relació personal dels pares.

Un dels últims capítols d'aquesta història ho ha establert la difusió, al maig de 2013, d'un estudi que recolza que el colecho augmenta el risc de mort sobtada en el nen. El treball, publicat en el ' British Medical Journal', estableix que aquest risc s'incrementa de manera notòria quan, a més, es combina amb l'hàbit fumador d'algun dels pares, o el consum d'alcohol o drogues per part de la mare. I conclou que "evitar el colecho podria aconseguir una reducció substancial de les xifres de mort sobtada en lactants".

Colecho o dormir amb el bebè: una decisió dels pares

L'AEPAP destaca, després d'analitzar diversos estudis, la falta de certituds concloents sobre els suposats avantatges o perills del colecho. "Amb l'evidència disponible no es pot afirmar que el colecho sigui una pràctica segura", assegura aquest organisme.
El colecho o dormir amb el bebè té més riscos durant els primers mesos de vida, adverteix l'Associació Espanyola de Pediatria de l'Atenció Primària

No obstant això, sí adverteix que " els perills són més accentuats en edats més primerenques (fins a les 20 primeres setmanes de vida)". I per tal raó recomanen, "encara que el colecho no estigui contraindicado, que és més segur que els lactants menors de sis mesos dormin en bressols prop del llit dels seus pares", en lloc d'en el mateix matalàs.

Aquests experts, no obstant això, també reconeixen que el colecho afavoreix la lactància materna, així com una relació més estreta amb la mare, mentre que minimitzen l'associació d'aquesta pràctica amb els possibles problemes de somni en anys posteriors.

"En absència de proves concloents que demostrin el perjudici de la pràctica del colecho en els bebès alletats, i sent aquest beneficiós per a la pràctica i el manteniment de la lactància materna, la decisió sobre la pràctica de colecho ha de ser dels pares", assenyalen, per la seva banda, tretze pediatres espanyols en un article conjunt.

La criança amb inclinació, a favor del colecho

Imatge: eperales

Mentre les aigües estan dividides entre els professionals, moltes associacions que promouen la lactància materna i l'anomenada criança amb inclinació es mostren a favor del colecho. Una d'elles és l'associació valenciana Sina, que el seu assetjo web inclou una pàgina amb fotos d'habitacions condicionades pel colecho.

Un altre argument que esgrimeixen els partidaris d'aquesta pràctica és que ha estat la manera tradicional en què totes les cultures van criar als seus fills fins al segle XIX, i en molts llocs del món segueix sent així en l'actualitat.

La criança amb inclinació i el colecho estan en l'extrem oposat de pràctiques com les del mètode d'Eduard Estivill, qui, per descomptat, s'ha manifestat en contra del colecho.

Vuit pautes per practicar el colecho

A continuació s'enumera una sèrie de recomanacions per tenir en compte si s'opta pel colecho, ofertes per l'AEPAP i el Fondo de les Nacions Unides per a la Infància.

S'ha d'evitar el colecho quan existeixen factors que augmentin el risc de mort sobtada del lactant: obesitat mórbida o consum de tabac, alcohol, drogues o altres substàncies que alterin la capacitat de resposta per part d'un o tots dos progenitors.

Mai emprar el colecho en sofàs. Aquests seients no estan dissenyats per dormir, i menys perquè ho facin bebès. Les seves corbes i parts toves poden ocasionar que el petit s'asfixiï. Pel colecho, s'ha d'usar sempre un matalàs ferm i plànol.

Assegurar-se que el bebè no pugui caure del llit o quedar ficat entre el matalàs i una paret.

Evitar una calefacció excessiva a l'habitació (la temperatura idònia està entre els 16 i 18 ºC) i que el nen estigui massa abrigallat (les peces per dormir han de proporcionar un abric similar a les quals usin els adults). Amb les mantes s'ha de tenir la mateixa precaució, a més de comprovar que no li tapin el cap.

Mai deixar al bebè sol en el llit.

Els dos membres de la parella han de saber que el nen està dormint en aquest llit.

Si també un altre petit dorm en el mateix llit, el pare o la mare han d'estar entre ell i el bebè.

Les mascotes no han de compartir el llit amb el nen.

# data[].attributes.attachment_link.title
Colecho o dormir amb el bebè, és perillós o té els seus avantatges?

# data[].attributes.attachment_link.description
Imatge: Karen Sheets de Gracia Colecho o dormir amb el bebè, és perillós? El colecho, o compartir el llit amb el bebè, suposa un dels assumptes que majors controvèrsies generen entorn de la criança dels fills. El motiu és que no hi ha certeses científiques sobre aquest tema.

# data[].attributes.body
No sempre és fàcil que un beu agafi el son, per això aquest escrit ens presenta diferents formes per aconseguir-ho.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Foto: Vanessa Miralles

No són pocs els pares que en el moment de dormir al seu fill han d'inventar-se mil històries per que agafin el son, alguns inclús acaben passejant el nen amb el cotxe, els posen a dormir entre ells o el porten amunt i avall desesperats per tota la casa.

Un truc: s'ha demostrat que el 80% dels bebès que són exposats a sons s'adormen més ràpid que els que tenen un entorn de silenci. I és que els sons els ajuden a calmar i els facilita la son.

No us heu fixat mai que en un menjar familiar, on hi ha força soroll, els bebès són capaços de dormir sense necessitat d'aïllar-los en una habitació en silenci? També hi ha casos d'infants que dormen molt bé amb certs sorolls de fons de la casa, com la televisió, la rentadora, la caldera, una conversa etc... Així que no patiu pels sorolls! Els sorolls els calmen sempre i quan no siguin molt intensos.

La música abans d'anar a dormir, tant si és d'un CD com si la cantem nosaltres, també els ajuda a conciliar el son, els baixa la seva freqüència cardíaca i millora la saturació d'oxigen a la sang.

Igualment, la música juga un paper molt important en el desenvolupament social del bebè i els ajuda a preparar-se pel desenvolupament del llenguatge i el balboteig.

Per aquest motiu, també s'ha observat que els bebès dormen més i millor si les cançons que cantem són les seves preferides, les que coneixen i cantem més habitualment en el moment d'anar a dormir. És aconsellable fer servir sempre les mateixes cançons per anar a dormir i que aquestes no s'utilitzin per jugar durant el dia, ja que d'aquesta manera els infants associen la cançó en "ara és hora de dormir".
La rutina és l'eina perquè dormin
El son és un element essencial en el desenvolupament d'un bebè inclús quan està a l'úter matern. Els fetus ja dormen en les primeres setmanes de gestació i l'activitat de la mare en les últimes setmanes d'embaràs influeix de manera significativa en el son del bebè.

Diferents estudis han demostrat que si es milloren els patrons de son entre els 6 i 18 mesos de vida, cap als 5 anys la capacitat verbal és major.

El son és el període de tot el dia on hi ha una major activitat neurològica i fisiològica, ajuda a la maduració cerebral i aporta grans beneficis en el funcionament cognitiu.

La major part dels bebès es desperten entre tres i cinc cops durant la nit, i tot i que és normal, és necessari educar-los per a que a través de diferents rutines aconsegueixin tornar a dormir-se per si mateixos.

Les rutines que es marquin des de les edats més primerenques condicionaran la forma en que els nens dormin més endavant. Per tant, hem d'educar des de bebès els nostres fills amb rutines per dormir i seguir amb rutines per anar a dormir fins que siguin grans (podem anar variant les rutines a mesura que creixen). Així aconseguirem uns bons resultats. Mantenir una rutina de son augmenta en 86 minuts el temps de son. Quan les rutines es trenquen i hi ha desajustos els infants dormen menys i pitjor.

Una bona rutina seria la que segurament ja esteu duent a terme: bany d'aigua calenta, massatge relaxant, activitat tranquil-la amb llum baixa, com cantar una cançó o explicar un conte i a dormir.

Aquestes rutines, a part d'afavorir als infants també afavoreixen als pares, que dormen millor, disminueixen tensions i tenen més temps per a la parella.

Per tant, podem concloure la gran importància que el dormir té en totes les àrees del desenvolupament de l'infant des d'inclús el moment en que encara està a la panxa de la seva mare. Així com també que els nadons han d'aprendre a dormir des d'aquestes edats tan primerenques per tal que de més grans no mostrin problemes per fer-ho. Les rutines en el moment d'anar a dormir són les nostres grans aliades que ens ajudaran a incrementar tan la quantitat com la qualitat de la son del nostre infant.

# data[].attributes.attachment_link.title
Què podem fer per què els nadons dormin?

# data[].attributes.attachment_link.description
Foto: Vanessa Miralles No són pocs els pares que en el moment de dormir al seu fill han d'inventar-se mil històries per que agafin el son, alguns inclús acaben passejant el nen amb el cotxe, els posen a dormir entre ells o el porten amunt i avall desesperats per tota la casa.

# data[].attributes.body
L'ús de el xumet calma el plor d'un nadó, ajuda a agafar el son, i redueix l'estrès i el dolor en procediments desagradables, però no tot són avantatges. Aquest article ens informa sobre lo positiu i lo negatiu del xumet.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Molts nadons tenen un fort reflex de succió, alguns d'ells fins i tot es xuclen els dits abans de néixer ja que els proporciona un efecte plaent i de calma.

És per aquest motiu que molts pares confien tant en el xumet, però és realment adequat? A continuació llistem una sèrie de pros i contres respecte l'ús i alguns consells.

Els pros

Per a molts nadons, els xumets representen una manera de sentir plaer i satisfacció entre àpats. Aquests són els principals avantatges de l'ús dels xumets:

Calmen els nadons. Alguns són més feliços i se senten més relaxats quan tenen alguna cosa per xuclar o succionar.

Ofereixen una distracció temporal. Els xumets poden ser útils durant les injeccions, anàlisis de sang o altres procediments mèdics.

Ajuden als nadons a dormir. Si el teu nadó té dificultats per adormir-se, el xumet pot ajudar-lo a agafar la son.

Ajuden a alleujar les molèsties durant el vol. Els nadons no poden regular per voluntat pròpia els canvis de pressió de l'aire empassant saliva o badallant. L'ús del xumet els pot ajudar.

Redueixen el risc de patir la Síndrome de la Mort Sobtada del Lactant (SMSL). Diversos investigadors han descobert una associació directa entre l'ús del xumet durant el son del nadó i un menor risc de patir la SMSL.

Es poden llençar. Quan arriba el moment de treure-li el xumet al nadó, pots llençar-lo. Si després el teu fill comença a xuclar-se el dit, ja serà més difícil trencar aquest hàbit.

Els contres

D'altra banda, els xumets també porten associats una sèrie d'inconvenients:

L'ús precoç del xumet pot interferir amb la lactància materna. Xuclar un pit és diferent a xuclar un xumet o un biberó, i alguns nadons són molt sensibles a aquestes diferències. Alguns estudis suggereixen que l'ús primerenc de tetines artificials està associat a una disminució de la lactància materna exclusiva, encara que no està del tot clar si les tetines artificials causen problemes en la lactància materna o serveixen com a solució a un problema ja existent.

El teu bebè es pot tornar dependent del xumet. Si el teu fill utilitza el xumet per dormir, potser t'has d'aixecar vàries vegades a la nit per calmar els plors del bebè quan se li cau de la boca.

El xumet pot incrementar el risc d'infeccions en l'oïda mitja. Tot i així, les taxes d'infeccions en l'oïda mitja són generalment més baixes des del naixement fins als 6 mesos, quan el risc de SMSL és major i quan els nadons estan més 'interessats' en els xumets.

L'ús prolongat del xumet pot comportar problemes dentals. L'ús normalitzat del xumet durant els primers anys de vida no causa problemes dentals a llarg termini. No obstant això, l'ús prolongat del xumet pot causar-li al bebè malformacions a la dentadura.

Què pots fer i què no

Si tries oferir-li el xumet al teu bebè, recorda aquests consells:

Espera a que la lactància estigui consolidada. Sigues pacient. Potser triguis algunes setmanes o més a establir una rutina regular de lactància. L' Acadèmia Americana de Pediatria (AAP) recomana introduir el xumet a partir de les 4 o 6 setmanes després del naixement.

No utilitzis el xumet com a primera línia de defensa. Algunes vegades un canvi de posició o una estona de balanceig poden calmar el plor del nadó. Ofereix-li el xumet només després dels àpats o entre àpats. No permetis al teu fill que l'utilitzi tot el dia!

Tria xumets de silicona d'una sola peça. Els xumets fets de dues peces constitueixen una amenaça per a la salut dels nadons si es trenquen, ja que podrien empassar-se les peces. Un cop escullis un xumet determinat, tingues a mà xumets idèntics.

Deixa que el teu bebè estableixi el ritme. Si el nadó no està interessat en el xumet, prova de donar-li més tard o directament deixa de donar-li. Si el xumet li cau de la boca mentre està dormint, no li posis una altra vegada.

Mantén-lo net. Abans d'oferir-li el xumet, comprova que estigui completament net. Abans dels 6 mesos (el sistema immunitari està madurant) bull-lo o renta'l al rentaplats; a partir dels 7 mesos renta'l amb aigua i sabó. Resisteix la temptació de "netejar-lo" amb la boca, només aconseguiràs propagar més gèrmens al bebè.

No el cobreixis de sucre. No posis substàncies dolces al xumet.

Vetlla per la seguretat. Reemplaça els xumets amb freqüència, utilitza una mida apta per l'edat del nadó i observa si es perden peces o es deteriora. Mai utilitzis una cadena o una corda massa llarga, el nadó es podria ofegar amb ella.

Quan és millor que el nadó abandoni el xumet?

Per reduir la síndrome de la mort sobtada del lactant, l'AAP recomana oferir el xumet durant la migdiada i durant la nit fins al primer any. No obstant això, a mesura que el bebè va creixent, els riscos del xumet comencen a superar els beneficis. Mentre que molts el deixen per compte propi entre els 2 i els 4 anys, altres necessiten ajuda per trencar l'hàbit.

En funció de l'edat del teu fill, consulta aquests consells per a que deixi el xumet:

Lactants. Abraçar, balancejar, posar música o fer massatges al nadó poden ser alternatives molt efectives en comptes del xumet.

Primers 2 anys. Activitats, joguets o altres objectes d'afecte poden ajudar a distreure al nadó del desig de tenir el xumet.

Nens a partir dels 2 anys. Considera l'opció d'arribar a un tracte amb el teu fill, per exemple canviant el xumet per un llibre o una joguina, o explica-li un conte que l'ajudi a comprendre la necessitat de deixar-lo. Potser el teu dentista pot participar en el procés d'abandonament del xumet explicant-li els riscos que té el xumet per a la seva boca.

En qualsevol cas, davant de qualsevol dubte recomanem visitar al pediatra o al dentista.
Accés a la font de consulta:
Chupetes:¿son buenos para tu bebé? Mayo Clinic [Data de consulta: 04/03/2020]

# data[].attributes.attachment_link.title
El xumet, és bo o dolent per al nadó? Pros i contres

# data[].attributes.attachment_link.description
Molts nadons tenen un fort reflex de succió, alguns d'ells fins i tot es xuclen els dits abans de néixer ja que els proporciona un efecte plaent i de calma. És per aquest motiu que molts pares confien tant en el xumet, però és realment adequat?

# data[].attributes.body
Aquest article detalla per què els bebès han de dormir sense coixí, els perills que representa, en quin moment es pot incorporar i què succeeix amb els coixins o tascons antirreflujo.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Els experts recomanen que els nens no comencin a usar coixins per dormir abans dels dos anys d'edat

Si bé en altres èpoques era comuna fer que els bebès dormissin amb coixí, en l'actualitat els experts desaconsellen aquesta pràctica. Els motius pels quals ho fan van des de la pròpia comoditat del nen, que per les proporcions del seu cos dorm millor sense gens sota el seu cap, fins a per evitar riscos com l'asfíxia i la mort sobtada del lactant. Aquest article detalla per què els bebès han de dormir sense coixí, els perills que representa, en quin moment es pot incorporar i què succeeix amb els coixins o tascons antirreflujo.

Els bebès dormen sense coixí

Imatge: petrograd99

Els bebès no han d'usar coixí almenys fins que no tinguin dos anys d'edat, segons els experts. Això es deu sobretot a dos motius.

El primer és que no la necessiten, ja que, com les proporcions del seu cos són diferents a les dels adults (el cap és més gran), el coixí els obliga a forçar la curvatura natural del coll. Per tant, els genera incomoditat i fins i tot podria causar-los alguna lesió.

El segon motiu és encara més important. Si es mou dormit, la cara del nen podria quedar aprisionada contra el coixí i hi ha risc d'asfíxia, tant per no poder respirar com per inhalar el diòxid carbònic produït per la seva pròpia respiració. Per aquest motiu, l'Associació Espanyola de Pediatria (AEP) no solament desaconsella que els bebès dormin amb coixí, sinó també l'ús de llençols o edredons solts i la presència de joguines toves en el bressol.

El coixí, factor de risc de mort sobtada del lactant

A més de la possibilitat d'asfíxia, dormir sense coixí també és una mesura per prevenir la mort sobtada del lactant. Si bé la ciència encara no ha determinat amb exactitud les causes d'aquesta síndrome (el principal motiu de mort de nens sans entre el segon mes i l'any de vida en països desenvolupats), sí s'han identificat alguns factors de risc. Dormir amb coixí o altres objectes tous en el bressol és un d'ells, igual que fer-ho de cap per avall, que el petit estigui molt abrigat i el consum de tabac per part de la mare durant l'embaràs o prop del bebè després del naixement.

Els únics coixins que sí podrien usar-se són unes molt petites dissenyades per evitar la plagiocefalia postural, és a dir, la deformació del crani del bebè per passar molt temps ficat al llit de cap per amunt en la mateixa posició. Aquests coixinets tenen una forma còncava i adaptada al capdavant del nen, que fa que la pressió que rep aquesta part del cos en estar recolzada sigui molt menor. Un estudi realitzat a Suècia va concloure que podrien ser útils per prevenir aquest problema, encara que destacava la necessitat de nous treballs que corroboressin aquests resultats.

En quin moment incorporar el coixí?

Llavors quan incorporar el coixí? " Fins als dos anys es desaconsella el coixí per risc d'asfíxia", assenyala la ' Guia pràctica per a pares' editada per l'AEP. Si el petit necessités estar una mica reclinat, la qual cosa es pot fer és col·locar una tovallola doblegada sota el matalàs. D'aquesta manera, el cap quedarà a un nivell més elevat que el cos, però el bebè estarà recolzat sobre una superfície llisa i ferma.

El mateix document de l'associació de pediatres afegeix que, a partir dels dos anys, "pot utilitzar-se un coixí molt pla". A més de poc alta, es recomana que no sigui molt tova -el mateix que el matalàs- i que ocupi tot l'ample del bressol o el llit, perquè el seu cap no la "abandoni" amb un simple moviment. La grandària s'ha d'anar adaptant al del cos. L'objectiu ha de ser que, si es dorm de costat, recolzat sobre una espatlla, el cap es mantingui en línia recta amb l'eix longitudinal del cos; és a dir, que el coll romangui recte, sense que el cap estigui massa caiguda ni elevada.

Coixins antirreflujo, també desaconsellats

Hi ha un tipus de coixí desenvolupat de forma específica per a bebès. Es diu coixí o tascó antirreflujo i està pensada per als nens que sofreixen de la malaltia per reflux gastroesofágico. La forma de tascó d'aquests almohadones permet que el petit es fiqui al llit en un plànol amb una certa inclinació, perquè el cap quedi més amunt que la resta del cos i, gràcies a la llei de gravetat, dificultar que l'aliment que ha ingerit pugi per l'esòfag i torni a la boca.

Però la Biblioteca Nacional de Medicina d'Estats Units assenyala que aquests coixins també s'han deixat de recomanar, a causa de diversos motius, entre ells el risc de mort sobtada del lactant. A més, "hi ha poca evidència que el tascó provoqui una millora significativa ". Aquest organisme indica que l'ús del coixí s'ha reemplaçat per nous tractaments i fins i tot, quan és necessari, per cirujías menys invasives que les utilitzades antany.

També un document de l'AEP desaconsella ficar al llit als bebès en posició inclinada. "Excepcionalment -afirma el text- lactants majors sense risc aparent de mort sobtada i nens amb difícil control del seu reflux gastroesofágico podrien beneficiar-se d'aquesta posició sobre un matalàs pla i dur en els períodes postprandiales (és a dir, havent dinat) diürns mentre siguin vigilats".

# data[].attributes.attachment_link.description
Els bebès dormen sense coixí Imatge: petrograd99 Els bebès no han d'usar coixí almenys fins que no tinguin dos anys d'edat, segons els experts. Això es deu sobretot a dos motius. El primer és que no la necessiten, ja que, com les proporcions del seu cos són diferents a les dels adults (el cap és [...]

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
És una situació freqüent: Els mesos passen i el nostre fill ja no és un recent nascut que necessita menjar cada 2 o 3 hores. Però segueix sense dormir tota la nit seguida. Pot ser que només es desperti una o dues vegades, en aquest cas ens podem considerar afortunats. Altres es desperten set o vuit vegades cada nit, i és un autèntic problema pels pares.

A vegades, nens que les primeres setmanes dormien 6 i 7 hores seguides, comencen a despertar-se més a partir dels 3 mesos. També és normal.

Però no perquè sigui normal vol dir que no puguem fer res per millorar la situació.

Hi ha desenes de llibres escrits sobre el son infantil. Però una cosa és certa, només el 15% dels nens alimentats amb lactància materna dormen tota la nit seguida als 6 mesos.

Despertar-se és un instint de supervivència, primera per assegurar-nos que la mare segueix al nostre costat, i segon, per estimular la lactància i que la mare segueixi produint llet. Ah, i sabeu per què més? La lactància nocturna inhibeix la ovulació i evita que la mare es torni a quedar embarassada, així no hi haurà competència per la llet com a mínim fins que el nadó pugui alimentar-se per si sol. La naturalesa és sàvia!

Per això, l'únic remei perquè un nen aprengui a dormir tota la nit (i els pares també) és el temps. Sabem que al voltant dels 2 anys, un nen sa a qui no se li han aplicat entrenaments per dormir, de manera natural dormirà tota la nit.

En aquest post no descobrirem cap remei màgic, però hi ha alguns errors habituals que poden fer que un nen que ja està preparat per dormir unes quantes hores seguides a la nit, no ho faci.

Esperar que estigui profundament adormit per passar-lo al llit o al cotxet.

Si el nadó s'adorm en braços, o al pit o al sofà i després el passeu al bressol i allà dorm unes quantes hores seguides, no canvieu res!

Però a vegades passa que si s'adorm en braços, en els petits microdespertars nocturns, no sap tornar-se a adormir si no és en braços. És com si nosaltres ens adormíssim en un sofà calentet i tou i ens despertéssim al terra. Pensaríem: ep! Que ha passat aquí?

Per això no cal esperar que el nadó estigui profundament adormit per canviar-lo d'ubicació. Just quan està apunt d'adormir-se el canviem i el podem acabar de calmar amb unes carícies perquè s'adormi al lloc on es despertarà.

En aquest mateix punt, cal intentar adormir-se en una situació similar a la que es trobarà quan es desperti a la nit. Idealment no adormir-se prenent el pit o el biberó (si es clar, com si fos fàcil!). Podem utilitzar la succió de pit/biberó/xumet per relaxar-se i retirar-lo a l´últim moment perquè s'adormi sense "ajuda". També recordar utilitzar les mateixes condicions de llum que es trobarà durant la nit. (No adormir-se amb el llum obert i la tele a tot volum i despertar-se amb foscor absoluta)

Deixar-lo plorar una mica, a veure si es torna a adormir sol:

Si el nadó simplement està fent sorolls de dormir (petites vocalitzacions, moviments, alguna queixa) potser només està canviant de fase de son i és probable que si no fem res es torni a adormir sol. Si ell/a està despert i plora, el millor que podem fer es atendre'l ràpid, doncs com més estona estigui plorant, més difícil ens resultarà que es torni a adormir.

"Un biberó ben carregat de cereals perquè dormi millor". Apart de que els cereals és millor donar-los amb cullera, el mític biberó de cereals la majoria de cops no té l'efecte desitjat. A alguns nadons els hi fan venir més set a la nit, a altres mal de panxa o gasos. Si és el vostre cas, canvieu el sopar per una cosa més lleugera. Nosaltres també dormim millor quan sopem més suau (que us cau millor a la nit, una mica de verdura o un bon plat de pasta?)

Quan un nadó es desperta a la nit, tendim a pensar que té gana, perquè això era el que passava les primeres setmanes de vida. A vegades fins i tot interpretem que amb el pit no en fa prou i comencem a preparar biberons a la nit. És un error. Si bé es cert que els nens de pit solen fer una o dues preses nocturnes, no cada vegada que es desperten és per gana. De fet sovint agafen el pit i s'adormen al cap d'uns segons. Començar a incrementar la ingesta nocturna només farà que es converteixi en una necessitat i que aprengui a despertar-se per menjar.

Els adults si dormim molt de dia, a la nit no tenim son. Però en els nadons funciona exactament al revés. Ells necessiten fer una o més d'una migdiada durant el dia per poder relaxar-se i conciliar millor el son a la nit. Durant el dia, observeu el nadó, i a la que mostri signes de son, doneu-li l'oportunitat de fer migdiada. Sinó, arribarà a la nit tan excitat, que serà molt difícil que agafi i mantingui el son.

Un biberó a les tres de la matinada, una passejada amb cotxe a les 4, carretejar el bebè amunt i avall pel passadís...Si creeu una necessitat que abans no tenia, cada vegada que el vulgueu fer dormir l'haureu de repetir. Opteu per una cosa senzilla, amb la que gairebé no us desvetlleu: Unes carícies, donar-li la mà, acostar-lo a vosaltres...etc.

Canviar constantment d'estratègia:

Aquesta és la causa de molts dels verdaders problemes de son en nens. No haver sabut donar seguretat en el moment de dormir. Fer cada dia una cosa diferent, un mètode diferent, llegir-se deu llibres i provar-los tots. Llegiu, investigueu, parleu, però prepareu el vostre propi mètode i seguiu-lo.

En general, massa. Hi ha nens que dormen amb body, pijama, pijama-manta i edredó. I a sobre, la calefacció perquè no tingui fred. I això és massa. Recordeu: només una capa més que nosaltres.

Passar-lo massa aviat a la seva habitació:

No hi ha un moment per passar els nens a dormir a la seva habitació. Alguns estan preparats als 6 mesos, altres als 6 anys...Es recomana dormir a l'habitació dels pares com a mínim fins als 6 mesos i a partir d'aquí, fer el canvi quan ja es desperti una o cap vegada a la nit. Si el passem abans que estigui preparat només aconseguirem aixecar-nos més vegades a la nit, descansar pitjor i posar-nos de mal humor.

Crear-se falses expectatives al voltant del son.

I aquest és el gran error. Fer-nos grans expectatives. Pensar que els nostres fills dormiran tota la nit. Que si els dels altres no ho fan és perquè alguna cosa han fet malament. I un cop ens hi trobem, creure'ns tot el que ens diuen, i creure'ns que, a casa els altres, els nens dormen tota la nit. És millor pensar que és una fase, que passarà. I acceptar els nostres nens tal com son.

Moltes gràcies per llegir-me. Si aquest post t'ha resultat útil, comparteix!

I si voleu compartir què us ha funcionat a vosaltres per dormir una mica millor, deixeu-nos un comentari. Gràcies!

Articles relacionats: El nen dorm amb vosaltres? Carinyo, i si provem el mètode Estivill? Aprenent a dormir: El llibre d'Elisabeth Pantley

# data[].attributes.attachment_link.description
És una situació freqüent: Els mesos passen i el nostre fill ja no és un recent nascut que necessita menjar cada 2 o 3 hores. Però segueix sense dormir tota la nit seguida. Pot ser que només es desperti una o dues vegades, en aquest cas ens podem considerar afortunats.

# data[].attributes.body
Informació variada i rellevant sobre l'insomni infantil.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Antes de abordar lo que son, propiamente, las alteraciones del sueño en la edad pediátrica, conviene conocer cuáles son las pautas del sueño infantil.

PAUTAS DEL SUEÑO INFANTIL

Para entender qué es y por qué se produce el insomnio infantil conviene conocer cómo evoluciona el ciclo sueño-vigilia del recién nacido hasta llegar al ciclo circadiano normal (fenómeno biológico que ocurre rítmicamente alrededor de la misma hora en la sucesión del período vigilia-sueño). Asimismo, cada etapa de la vida del niño requiere un número de horas de sueño necesarias para el normal desarrollo del pequeño, que deben ser respetadas.

Según Eduard Estivill, médico especialista en alteraciones del sueño, en el recién nacido el ritmo de vigilia-sueño es de 3-4 horas, con alternancia de cortos períodos de tiempo en el que el niño está dormido o despierto (ritmo ultradiano). Hay bebés que no presentan estos ciclos constantes. Generalmente después de los 2-3 meses, se producen los primeros períodos nocturnos de sueño, que inicialmente son de 5 horas, después de 6, de 8, hasta llegar a un período nocturno de sueño igual a 10-12 horas. El núcleo supraquiasmático del hipotálamo es el encargado de sincronizar el ritmo de vigilia-sueño haciéndolo igual al período del entorno (24 horas).

La mejor forma de encarrilar el sueño del niño hacia la correcta sincronización del ciclo circadiano es a través de los sincronizadores internos y externos.

Sincronizadores internos

Los sincronizadores internos son los que más influyen en la regularidad del ciclo vigilia-sueño y los menos modificables. Influyen en el núcleo supraquiasmático del hipotálamo, también conocido como reloj biológico. Son el ritmo de la melatonina, de la temperatura corporal y de otros elementos como el cortisol.

La melatonina se produce en la glándula pineal y proviene de la serotonina. Su ritmo de 24 horas coincide con el ciclo de la luz y la oscuridad. Los momentos del día con luz corresponden a una baja producción de melatonina y al atardecer, cuando el sol se pone, se inicia su producción. El ritmo circadiano de la melatonina es el sincronizador interno que más influye en el núcleo supraquiasmático del hipotálamo.

La temperatura corporal también sufre un ciclo a lo largo del día. Disminuye unas horas antes de iniciar el sueño y aumenta unas horas antes de despertar. La desviación de la temperatura corporal puede llegar a ser de medio grado.

El ritmo circadiano de los sincronizadores internos se establece aproximadamente entre los 3 y los 5 meses, edad que generalmente se corresponde con la aparición de un período de sueño nocturno prolongado.

Sincronizadores externos

Los sincronizadores externos más influyentes en el establecimiento del ritmo circadiano son la luz y la oscuridad, el ruido y el silencio, y las rutinas: las horas de comer, los elementos externos asociados a la hora de ir a dormir (siempre iguales y de la misma manera), y lo más importante: la actitud de los cuidadores para enseñar un hábito de sueño. En pocos meses el niño es capaz de asociar el ruido y la luz con la vigilia, y el silencio y la oscuridad con el sueño.

La acción conjunta de sincronizadores internos y externos (sobre los que podemos actuar) permitirá que un niño de 6-7 meses establezca el ritmo de vigilia-sueño de 24 horas.

Cada edad necesita de unas horas de sueño que serán repartidas en distintos momentos. Un niño de 6 meses, además de la pausa nocturna más prolongada (11-12 horas), suele realizar todavía tres siestas: una después del desayuno (1-2 horas), otra después de la comida (2-3 horas) y una tercera después de la merienda, más corta. En la mayoría de los casos las tomas de alimentos también se han reducido a 4 (desayuno, comida, merienda y cena). La primera siesta en desaparecer es la de después de la merienda: es posible que a partir de los 7-8 meses el niño ya no precise dormirla. La siesta posterior al desayuno se va reduciendo en el tiempo hasta desaparecer por completo sobre los 15 meses. La única siesta que persiste es la del mediodía que, en cualquier caso, es recomendable hasta los 4 años.

Así, las horas que debe dormir un niño van disminuyendo a medida que pasan los meses. Existen unos valores de referencia que se han obtenido haciendo un promedio. Un incremento o disminución de 2 horas respecto a estos valores se considera correcto (tabla I). Generalmente, los recién nacidos suelen dormir entre 16-17 horas al día. A los 6 meses suelen hacerlo unas 14 horas. Entre los 12 y los 24 meses duermen aproximadamente 13 horas y a partir de los 5 años, se considera apropiado un descanso nocturno de 11 horas.

Despertares nocturnos

También es importante saber que tanto en niños como en adultos, cada noche se produce una serie de despertares nocturnos (no suelen superar los 30 segundos), que interrumpen el sueño y no suelen recordarse al día siguiente. Estos breves despertares se corresponden con un cambio de posición, con el hecho de taparnos, rascarnos, etc. En los lactantes pueden presentarse hasta 5 u 8 despertares, después de los cuales esperan encontrarse en la misma situación en la que se hallaban cuando se quedaron dormidos, de ahí la importancia de que un niño pequeño empiece siempre su sueño nocturno en su cuna o en su cama y no en otros lugares (en brazos, en el cochecito o en el sofá, por ejemplo).

INSOMNIO INFANTIL

El insomnio es un trastorno de la necesidad fisiológica denominada sueño, que, a su vez, corresponde a un estado de reposo de la actividad cerebral y de los metabolismos de todas nuestras células. Se trata, por tanto, de una función recuperadora indispensable de la vida. El insomnio que aparece a las edades precoces, desde meses de vida, se denomina insomnio infantil.

El insomnio infantil se caracteriza por alguna de las siguientes situaciones:

Dificultad para que el niño se duerma solo.

Frecuentes despertares nocturnos (hasta 15 veces) con imposibilidad de volver a dormirse sin ayuda de los cuidadores.

Sueño muy superficial.

Duración del sueño inferior a la normal en función de su edad.

En el 98% de los casos, la causa que produce el insomnio infantil es la adquisición errónea del hábito del sueño. Todos los bebés duermen, pero no todos saben hacerlo bien, por ello dormir bien es algo que se aprende. Los niños deben aprenderlo de sus padres o cuidadores. El insomnio infantil por hábitos incorrectos afecta al 30% de la población infantil entre los 6 meses y los 5 años. Se pone como límite los 5 años, porque a esta edad un niño ya suele razonar y entender lo que le dicen sus padres. Si pasada esta edad el niño no ha superado su problema de insomnio, en comparación con otros que hayan aprendido a dormir correctamente, tendrá más probabilidades de sufrir trastornos del sueño (pesadillas, sonambulismo, miedo a irse a la cama, etc.) durante la infancia, y a partir de la adolescencia, insomnio el resto de su vida.

Sólo en un 2% de los casos el insomnio se produce por motivos psicológicos. En esta situación, la causa del insomnio no es una falta de hábitos de sueño, sino algún problema de tipo emocional. Cualquier proceso madurativo del bebé puede producirle excitación y/o una alteración en la rutina del niño (aprender a gatear, a caminar, una mudanza, un cambio de habitación, el nacimiento de un hermano, el inicio de la guardería, la separación o ausencia de los padres, una enfermedad, ansiedad, depresión, estrés de los progenitores, etc.).

Los niños pequeños son muy perceptivos y sensibles y los problemas para dormir son generalmente el primer síntoma de que algo le ocurre al pequeño. En estos casos es fundamental averiguar la causa que provoca el insomnio y solventarla. Generalmente volverá a dormir sin dificultad una vez que se normalice la situación o cuando consigua adaptarse a la novedad. En ocasiones será necesario que el niño reciba tratamiento psicológico y en algunas situaciones (separaciones, malos tratos, etc.) lo aconsejable es que los padres también lo reciban.

EDUCACIÓN DEL HÁBITO DE SUEÑO

Como ya hemos explicado, la manera más eficaz de prevenir el insomnio es crear el hábito de sueño en el niño desde los primeros meses de vida. Tanto el pediatra de atención primaria como el farmacéutico comunitario deben ofrecer información correcta a los padres con el fin de prevenir estos trastornos.

Las rutinas o hábitos de sueño son todas aquellas normas que los adultos pueden enseñar a un niño para que configure correctamente el hábito de dormir. Es importante fomentar la independencia del niño a la hora de dormir y enseñarle a que duerma solo. Se debe crear un ritual alrededor de la acción de acostarse en el que participen padres y niño, pero dejando al niño despierto en su cuna o cama para que él solo concilie el sueño. A continuación se ofrece una serie de normas generales que resultan útiles para enseñar a dormir bien a nuestros hijos. También se explica lo que conviene para conseguir este objetivo. Por otro lado, se describirá brevemente el conocido método del Dr. Eduard Estivill y Silvia de Béjar, contenido en el libro Duérmete, niño, que actualmente muchos padres utilizan para este fin y que se ha convertido ya en un regalo habitual a los progenitores primerizos.

El método Estivill se ha aplicado a más de 300.000 niños en países europeos (España, Italia, Dinamarca, Portugal, Polonia y Hungría) y americanos (Estados Unidos, Argentina, México, Brasil, Chile, Colombia, Ecuador, Perú y Uruguay). La aplicación de este método ha conseguido la resolución del problema del insomnio en muchos casos y ha ayudado a muchos padres a enseñar a sus hijos el hábito del sueño, pero hay que reconocer que este sistema también tiene sus limitaciones. Las principales limitaciones vienen dadas por las dificultades que tienen algunos padres para asimilarlo y ponerlo correctamente en práctica. Sin olvidar que en algunos casos, según la versión de los padres, el método no ha funcionado.

Las normas generales para aplicar este método se dividen en tres grupos: las relativas a la actitud de los padres, las que afectan al ambiente que se debe crear para dormir y las relacionadas con lo que no se debe hacer.

Actitud de los padres

Debe basarse en las siguientes pautas:

Es preciso que exista un acuerdo entre ambos padres en la tarea de educación del hábito del sueño.

Los padres deben sentirse en todo momento seguros y tranquilos a la hora de enseñar a dormir a sus hijos.

Actitud pedagógica.

Conducta repetitiva.

Ambiente para dormir

Hay que observar las siguientes indicaciones:

Durante el día no se recomienda absoluto silencio ni oscuridad.

Alimentar al niño fuera de su habitación.

Rutina antes de ir a la cama. Se recomienda por este orden: baño, cena, lectura de algún cuento o juegos tranquilos en compañía de los padres antes de ir a dormir (de 10 a 15 minutos). Establecer un horario fijo para estos pasos.

El niño debe acostarse sin llanto y despedirse de los padres contento.

Dormir en su cuna o cama. Se pasará a la cama cuando el tamaño del niño lo requiera.

Su propia habitación a partir de los 3-5 meses.

Habitación acogedora con sus objetos más apreciados a su alcance (chupete, muñecos, etc.)

Ambiente de tranquilidad y oscuridad por la noche.

Salir de la habitación siempre antes que el niño duerma. Los niños no deben asociar a los padres con el inicio del sueño.

Si el niño llora, deberá comprobarse que ha comido suficiente, que no tiene ni frío ni calor y que su pañal se encuentra limpio.

El pijama ideal es el que permite que el niño no pase frío si se destapa durante la noche.

Lo que no hay que hacer para que duerma

Es necesario evitar las siguientes prácticas:

Mecerlo en la cuna.

Mecerlo en brazos.

Cantarle.

Darle la mano.

Tocarlo o dejar que nos toque.

Darle palmaditas o acariciarle.

Ver la televisión.

Pasearlo en el cochecito.

Darle un biberón o amamantarlo.

Dejarle dormir en nuestra cama.

Dejarle trotar hasta que caiga rendido.

EL MÉTODO ESTIVILL

A continuación se explican brevemente las principales directrices del método Estivill para educar el sueño infantil. Todas ellas se deben aplicar a la vez con firmeza y con flexibilidad. Firmeza, porque se trata de educar, y la actitud de la madre y el padre tiene que reflejar una voluntad clara, sabiendo que a la larga redundará en un beneficio para su hijo. Flexibilidad, porque se estará tratando con un niño, un bebé en las primeras fases, y sería ridículo exigirle lo mismo y de la misma manera que a un adulto.

Cabe hacer diferencias en la explicación del método, en función de la edad del niño: hasta tres meses, de tres a 6 meses y más de 6 meses. Estas fases no son, lógicamente, matemáticas. Es importante saber que en sus primeros meses el bebé evoluciona rápidamente, y no hay que extrañarse si manifiesta cambios de conducta de un día para otro.

Hasta los tres meses

Durante sus primeros meses de vida el bebé pasa gran parte del tiempo durmiendo. Sus ciclos biológicos suelen ser de 3 o 4 horas, en los que el bebé come y sobre todo duerme. Pero en los escasos ratos en que está despierto podemos iniciarle en la distinción entre sueño y vigilia. Si le prestamos una atención especial, hablándole, cogiéndolo en brazos o sencillamente sacándole de la cuna, irá asociando objetos y comportamientos a la vigilia. Esta es una excelente manera de empezar su educación sobre el sueño.

Es conveniente asimismo hacer otras diferenciaciones:

Día/noche: de día hay luz, aunque sea difusa, mientras que de noche es completamente oscuro. Durante la noche, las pequeñas luces o las luces indirectas, de habitaciones vecinas, de uso tan extendido, pueden resultar a la larga perjudiciales para el sueño del pequeño. Es mucho mejor acostumbrarle a la oscuridad cuando es de noche y a la luz (aunque sea amortiguada) de día.

Ruido/silencio: el ruido está naturalmente asociado al día, mientras que el silencio se da por la noche. No obstante, ninguno de los dos debe ser extremo. Durante el día se intentará no hacer ruidos fuertes, sin dejar de hacer las cosas que normalmente se hacen, sea escuchar música, barrer o hablar animadamente. Por la noche conviene que no haya demasiado ruido, aunque no hay que obsesionarse con un silencio monacal, ya que ello podría generar en el bebé una hipersensibilidad al ruido.

Hay otros aspectos que se debe tener en cuenta en los primeros meses. Se puede empezar a diferenciar el sueño de la noche del resto de los períodos de descanso. Para ello hay que prestar atención a los detalles: bañarlo y cambiarle la ropita antes de su última toma o biberón; esperar a que eructe y asegurarse de que tiene el pañal limpio antes de meterlo en la cuna; tener la habitación donde duerme a una buena temperatura y ya a oscuras.

Por último, es interesante que el niño no se acostumbre a dormirse mientras come porque puede relacionar comida con sueño. Con unos ligeros toques en la nariz o soplándole suavemente en la oreja, como jugando, se puede intentar que el niño llegue despierto al final de la toma.

La última consideración en este período se refiere al lugar del sueño. No es aconsejable acostumbrarse a acostar al niño con los padres, o con la madre, a pesar de que la tentación es fuerte en los primeros y agotadores meses de vida de la criatura. Lo ideal es tenerlo en un cuco o cuna en la misma habitación, de manera que los padres puedan acudir fácilmente cuando los necesite. No obstante, el Dr. Estivill aconseja no retrasar el traslado del niño a su propia habitación más allá de los tres meses.

De los tres a los 6 meses

Poco a poco el bebé ha ido pasando del ciclo de tres horas al de 24 horas, de manera que en general todos los bebés mayores de tres o 4 meses ya siguen este ciclo biológico. A medida que se va adaptando al nuevo ciclo, la actitud de los padres o cuidadores debe ser más decidida y acentuada. Así, lo que empezó siendo la preparación al sueño nocturno debe cobrar más importancia, asociando a la hora de dormir nuevos elementos y rutinas.

En primer lugar conviene fijar una hora para acostarlo, y en la medida de lo posible, cumplirla a rajatabla. Son recomendables los intervalos entre las 20.00-20.30 en invierno y las 20.30-21.00 en verano. Una vez decidida la hora, hay que fijar una secuencia de acciones que acaben con el niño en la cuna dispuesto a dormir, y repetirla machaconamente día tras día. Las siguientes pautas ayudarán a establecer esa rutina:

No es conveniente darle de comer en su habitación, esto le ayudará a separar comida y sueño, y asociar su habitación a éste último.

Después de comer, y justo antes de ir a dormir, los padres deben estar con el niño, hablándole, jugando sin excitarlo en exceso o cantándole una canción, de esta manera el niño se sentirá querido y protegido, adquiriendo una seguridad que le ayude a conciliar el sueño reconfortado; para marcar claramente las rutinas se puede repetir siempre las mismas frases en ciertos momentos, acabando con alguna expresión para desearle buenas noches; también se puede tener peluches o chupetes especiales que acompañarán al bebé toda la noche.

Normalmente, con la observación de todas estas indicaciones el niño no tendrá problema para dormirse solo, pero en caso que no lo haga puede que sea debido a distintas causas: que esté enfermo, que tenga frío o calor, que necesite un cambio de pañal, que la última toma antes de acostarse sea insuficiente y que por ello tenga hambre, etc. En estos casos los padres deberán actuar de la manera más adecuada para proporcionar bienestar al bebé y únicamente después, volver a acostarlo.

Conviene tener presente que en esta fase el niño sólo se comunica con el llanto o el gemido, pero a menudo se puede diferenciar entre los de protesta, los instintivos, los de genio o los de hambre o dolor. Aun en el caso de que no se sepa distinguirlos, no es preciso y puede resultar contraproducente acudir al primer llanto: tal vez después del primero no venga un segundo.

Más allá de los 6 meses

A partir de los 6 meses las fases de sueño se reducen a dos siestas (después del desayuno y la comida) y el período nocturno de 11 o 12 horas. Lo normal a esta edad es que se vayan contentos a dormir y concilien ellos solos el sueño.

Existe una serie de períodos críticos a partir de los 6 meses. El primero es entre los 6 y los 9 meses, el bebé empieza a aprender y tiene siempre ganas de estar más tiempo despierto. Además va teniendo más control sobre sí mismo y puede mantenerse despierto en la cuna. Aquí los padres no pueden aflojar ni en las rutinas (no alargar como él querría el rato de juegos y mimos) ni en los intentos de que el niño concilie sólo el sueño.

Alrededor de los 15 meses el niño atraviesa otra pequeña crisis. No necesita tantas horas de sueño, y a la larga eliminará, en uno o dos meses, la siesta matutina. Pero durante el período de adaptación no querrá dormir la de la mañana, estará demasiado cansado antes de comer... La única solución en esos dos meses es paciencia y no pensar que alargando la siesta de después de la comida se arregla todo: de nuevo puede ser contraproducente y romper el ritmo de sueño al que el niño intenta adaptarse. Por ello, en algunas ocasiones será necesario despertar al niño de su siesta.

La única siesta que ahora les queda es bueno que se mantenga hasta por lo menos los 4 años de edad.

Durante las diferentes episodios a los que se ha hecho referencia los padres deben mantenerse firmes en sus rutinas y horarios, sin prestar demasiada atención a las quejas que puedan venir del niño por no poder jugar más.

Si con estas sencillas prácticas no se logra que el niño se duerma solo, será necesario poner en práctica métodos más estrictos, como los que se exponen a continuación.

La reeducación del sueño

Se habla aquí de reeducación porque se supone que las técnicas explicadas hasta ahora han fracasado y el bebé, o no tan bebé, no duerme de forma continua, o no se duerme solo o se despierta cada noche tres, 4 o hasta 15 veces pidiendo agua o chupete. O sencillamente los padres han acabado por adoptar prácticas absolutamente disparatadas para que el niño se duerma.

El primer paso para la reeducación es de nuevo la actitud. Los pasos que se explican a continuación deben desarrollarse con firmeza y seguridad; el niño tiene que saber por la cara y los gestos de los padres, que éstos saben lo que se hacen, y no que están haciendo una prueba más, sin confiar en el resultado.

Los padres empezarán por confeccionar un nuevo decorado en la habitación del niño: mediante pósters o móviles que habrán hecho delante de él, explicándole qué es lo que papá o mamá están dibujando, qué colores han elegido, etcétera. Al llegar la hora de acostarlo la habitación estará ya preparada con los nuevos adornos. Entonces el padre elegirá un muñeco, le pondrá un nombre y se lo presentará al hijo, explicándole que el muñeco se quedará toda la noche a su lado. Si aún duerme con chupete, se comprarán varios especialmente para la noche y se colocarán en la cama o cuna.

Los padres acostarán al niño en su cuna o cama y se retirarán una distancia prudencial, de manera que no les pueda tocar. Desde allí, y con voz firme y serena, explicarán al niño que para que pueda dormir solo han pintado el póster, hecho el móvil y encargado al muñeco que le cuide por las noches. Lo más seguro es que el niño empiece rápidamente a berrear, pero los padres, impasibles, deben seguir con el discurso, que durará unos 30 segundos. Sólo queda ahora decir buenas noches con cariño, apagar la luz y salir de la habitación, dejando la puerta 4 dedos abierta.

Al principio el niño, después de salir de su asombro por la nueva idea de los padres, empezará a llorar desconsoladamente o a pedir agua, chupete, mamá o papá. La respuesta de los padres debe ser taxativa: sólo entrará uno de ellos después de un minuto de llantos, y le explicará en no más de 10 segundos que los padres no lo han abandonado y que le están enseñando a dormir, dicho lo cual volverán a salir. La función de estas visitas no es que el niño deje de llorar sino que sepa y vea que los padres efectivamente no lo han abandonado, por tanto no se debe ni tocar ni mucho menos coger al niño, sólo hablarle. El tono debe ser firme y seguro, pero también debe denotar cariño, no enfado ni irritación.

Las visitas el primer día se irán separando hasta llegar a 5 minutos, nunca más allá.

En los días sucesivos los tiempos entre visitas se irán alargando, según los minutos que marca la tabla II.

Si se sigue a conciencia el método, el niño no tardará en coger el ritmo de sueño deseado, descansando y dejando descansar como es debido.

Es cierto que durante el tiempo de puesta en práctica (que se puede alargar algunas semanas) las noches son más duras y los corazones de los sufridos padres parece que vayan a saltar en pedazos, pero a medio plazo el resultado es el mejor para el niño.

TRATAMIENTO FARMACOLÓGICO DEL INSOMNIO

Si el problema del insomnio se produce por hábitos incorrectos, los fármacos inductores del sueño tienen escaso efecto beneficioso en este trastorno. Los pediatras algunas veces recurren a ellos por presión de los padres. Una vez se ha establecido el insomnio, es frecuente por parte de los padres que demanden medicación para inducir el sueño de los niños. Los niños que padecen este insomnio son totalmente normales desde el punto de vista físico y psíquico. Existen trabajos que comparan la eficacia de los distintos tratamientos para los niños con trastornos del sueño, en los que se concluye que la terapia con medicamentos o sedantes no es eficaz a largo plazo.

En cambio, en los niños con problemas neurológicos, el insomnio es un problema habitual que sí puede ser tratado con fármacos hipnóticos o sedantes. En este caso la medicación siempre debe ser prescrita y controlada por el médico neuropediatra o, en su defecto, por un especialista en medicina del sueño con experiencia demostrada en neuropediatría.

Otros tratamientos

Partiendo de la base de que la intervención sobre el comportamiento es el tratamiento más eficaz en los trastornos del sueño del niño, cabe mencionar otros tratamientos que pueden resultar útiles en caso de producirse la alteración.

Fitoterapia

En casos de insomnio ocasional, la fitoterapia constituye una alternativa eficaz y segura. Plantas como la pasiflora, la amapola de California, la tila, la melisa o la manzanilla se han empleado tradicionalmente con este fin sin los efectos secundarios que presentan los fármacos hipnóticos de síntesis.

Homeopatía

La homeopatía, como en muchas otras alteraciones, resulta eficaz en los niños y permite "curar a los enfermos de una forma rápida, suave y duradera" (Hahnemann).

Flores de Bach

Las flores de Bach, al igual que otras formas de medicina natural o alternativa, actúan tratando al individuo y no la enfermedad y los síntomas que ésta produce. Por ello se emplean con frecuencia en alteraciones de tipo emocional.

BIBLIOGRAFÍA GENERAL

Estivill E, Béjar S. Duérmete, niño. Barcelona: Plaza & Janés, 2000.

Estivill E. Duérmete niño: 12 años de experiencia. Revisión crítica. An Esp Pediatr 2002;56 (1):35-9.

Villó N, Kheiri I, Mora T, Saucedo C, Prieto M. Hábitos de sueño en niños. An Esp Pediatr 2002;57(2):127-30.

# data[].attributes.attachment_link.title
Insomnio infantil. Terapia conductual | Farmacia Profesional

# data[].attributes.attachment_link.description
Antes de abordar lo que son, propiamente, las alteraciones del sueño en la edad pediátrica, conviene conocer cuáles son las pautas del sueño infantil. PAUTAS DEL SUEÑO INFANTIL Para entender qué es y por qué se produce el insomnio infantil conviene conocer cómo evoluciona el ciclo sueño-vigilia del recién nacido hasta llegar al ciclo circadiano normal (fenómeno biológico que ocurre rítmicamente alrededor de la misma hora en la sucesión del período vigilia-sueño).

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Tots els pares i mares del món, en algun moment, pateixen manca de son. I és que, estabilitzar un ritme de descans constant en nadons, no és gens senzill. Ells són els primers que intenten adaptar-se a una rutina però, com diem, no és una tasca fàcil per a ningú. Així que, en aquestes situacions cal ser pacient. També podem posar en pràctica alguns trucs i consells per veure si, d'aquesta manera, aconseguim que el nostre nadó descansi més i millor. Pren nota d'aquests 5 consells per a calmar i dormir al nadó:

La millor hora per dormir al bebè

L'hora més apropiada per dormir al nadó és entre les 19 i les 21:30 hores (depèn una mica de l'edat). En aquest moment, és quan el petit comença a estar cansat i es recomana preparar-lo per a anar a dormir. Un moment d'activitat en aquestes hores suposarà la necessitat de produir adrenalina i, això, podria retardar el procés de somni, necessitant 1 hora més per a relaxar-se i eliminar l'adrenalina generada pel seu organisme. Però com ja sabeu, cada família pot tenir els seus propis trucs i, si us funcionen, endavant!

Bany relaxant pel bebè abans d'anar a dormir

Si el moment del bany no el desperta massa, abans d'anar a dormir és un bon moment per banyar al teu nadó. Escalfa l'aigua a una temperatura mitjana, el punt perfecte és quan l'aigua està tèbia, ni freda ni calenta, és recomanable al voltant dels 37º. Per netejar la seva pell et recomanem utilitzar el Gel de Bany Nutritiu Funny Àloe, que gràcies al seu contingut en ingredients 100% naturals neteja, protegeix i cuida la pell dels més petits, aportant al seu organisme beneficis reals. Aplica-ho per tot el seu cos amb un agradable massatge i gaudeix d'aquest preciós moment familiar!

Fes un massatge que calmi al nadó per ajudar-lo a relaxar-se

Després del bany, abans de vestir-lo, aprofita per fer un massatge el seu cos de forma agradable i delicada. Dedica-li temps al teu petit, així tots dos gaudireu d'un moment de relaxació. Per a això, pots ajudar-te de l' Oli Corporal Dream Peach que, gràcies a la seva composició a base d' olis vegetals, aconseguiràs nodrir i calmar la pell del petit de la forma més saludable. Alguns dels olis naturals més beneficiosos per a la seva pell són l' oli de calèndula, jojoba o rosa mosqueta que trobaràs en el nostre Dream Peach, juntament amb 6 olis vegetals més i potents actius naturals. Tot això, unit a un dolç i relaxant perfum. A què esperes per provar l' Oli Corporal Dream Peach?

Com realitzo el massatge? Molt fàcil! Amb la pell del nadó ja neta i seca, aplica l'Oli Corporal Dream Peach a la teva mà, escalfa'l una mica fregant totes dues mans i fes un massatge en tot el seu cos de forma lenta i agradable. Realitza moviments circulars recorrent cada part del seu cos, a poc a poc pots anar incrementant la pressió. Aquests massatges calmen al nadó i l'ajuden a descansar millor, a més resulten molt positius per a la seva salut física i emocional.

Per posar en pràctica aquests consells, no t'oblidis fer-te amb el Good Night Pack de Freshly Kids, que compta amb els productes imprescindibles per ajudar a calmar i a dormir al nadó, el Gel Nutritiu Funny Aloe i l'Oli Corporal Dream Peach.

Cantar cançons de bressol o posar-li soroll blanc pot ajudar a dormir al bebè

Una vegada està al bressol, canta-li alguna cançó de bressol amb ritmes suaus i dolços. Aquests sons tranquil·litzen moltíssim als nens! Pots provar amb alguna de les cançons de bressol tradicionals com "Bona nit" o alguna cançó més recent com "Weightless" de Marconi Union que trobaràs a Youtube. Una altra opció, cada vegada més coneguda i molt útil, és el soroll blanc, és el so de freqüències que presenten la mateixa potència, com el soroll de la televisió i la ràdio sense sintonitzar, o el d'alguns electrodomèstics com rentadores, aspiradores o assecadors. Aquests sons, tot i que en un principi no ho sembli, tranquil·litzen als nadons, ja que són similars als que escoltaven quan encara estaven a la panxa de la mare. Trobaràs àudios de soroll blanc a Youtube o en diferents aplicacions.

Llit familiar per dormir al costat del teu nadó però sempre en el seu bressol!

Els nadons han de dormir en el seu propi espai per a evitar possibles riscos d'asfíxia i evitar també que depenguin sempre de la proximitat del pare o la mare per poder dormir. No obstant això, són molts els pediatres que recomanen dormir al costat del nadó, perquè els ajuda a sentir-se protegits i volguts, sobretot utilitzant els bressols de llit familiar que s'adossen als llits dels pares fàcilment. Així cadascú comptarà amb el seu propi espai! També hem de ser conscients que no tots els nadons tenen les mateixes necessitats, i cada família pot triar lliurement quin és el millor mètode per a dormir al nadó.

I tu, com dorms al teu petit? Comparteix amb nosaltres els teus consells i experiències en els comentaris del Blog o a través d'Instagram, sobre com tens cura del teu petit. Ens encanta compartir experiències amb vosaltres! I continua passant per aquí, cada setmana pugem contingut nou i podem assegurar-te que t'encantarà!

# data[].attributes.attachment_link.title
5 consells que t'ajudaran a dormir al nadó

# data[].attributes.attachment_link.description
Tots els pares i mares del món, en algun moment, pateixen manca de son. I és que, estabilitzar un ritme de descans constant en nadons, no és gens senzill. Ells són els primers que intenten adaptar-se a una rutina però, com diem, no és una tasca fàcil per a ningú.

# data[].attributes.body
Important explicació sobre el per què a l’Escola Bressol l’estona de la migdiada és un moment clau del dia.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
És important explicar perquè a l'Escola Bressol l'estona de la migdiada és un moment clau del dia per als nostres infants.

Com diu el currículum d'Educació Infantil de primer cicle: "En la primera infància dormir i descansar són necessitats de primer ordre, ja que a més a més de recuperar les energies, participen en el procés de maduració neurològica i en el desenvolupament de sistemes neurofuncionals. Activitat i descans es converteixen al llarg del dia en una seqüència vital per mantenir l'atenció i assumir tota la informació que els ofereix l'entorn pròxim"

Convé que hi hagi continuïtat entre l'escola i a casa, per tal que no hi hagi canvis bruscos entre la manera de dormir del nen/a a casa i la que segueix a l'escola. L'intercanvi d'informació amb les famílies permet conèixer les pautes i rituals que fa servir l'infant a casa per adormir-se.

A l'escola, el moment de la migdiada arriba desprès de dinar, ens rentem mans i tranquil·lament anem cap a l'espai dormitori. Donem temps als més grans per fer les seves necessitats i canviem els bolquers dels més petits, si cal. Cal promoure la comoditat física. És important que abans d'anar a dormir els infants estiguin tips, nets i secs, vestits amb roba còmoda i sense sabates. Procurem mantenir sempre la mateixa rutina, seguint unes pautes estables que se succeeixen diàriament amb un ordre i ritme aproximat, amb l'objectiu d'estructurar bé la situació per ajudar a l'infant a comprendre aquest moment i participar-hi amb confiança, seguretat i naturalitat. La calma és l'ingredient principal i el fet d'anar a dormir ha de ser un moment tranquil i agradable. Eduquem l'hàbit de l'ordre i cura de les seves coses, treballant amb ells el fet de treure's la roba i les sabates i col·locar-les en el seu prestatge (que inclou la seva fotografia per tal que es puguin reconèixer). Com més petits són, l'acompanyament és més necessari.

L'espa i i el mobiliari han de facilitar la independència de l'infant. Ha de ser un espai ventilat, amb baixa il·luminació i sense sorolls. És important que dormin sempre al mateix llit, per facilitar la localització, la identificació del nen/a amb el seu espai i la sensació de seguretat.

És bo acompanyar el moment d'anar a dormir i fer que puguin adormir-se per si sols, per això les educadores acompanyem els infants en aquest procés, amb una relació de confiança i la companyia que cada infant necessita. Conèixer les particularitats de cada infant ens orienta i ajuda la nostra intervenció. Alguns infants necessiten que estiguis al seu costat fins adormir-se, d'altres necessiten el xumet, un peluix o objecte familiar de casa per conciliar el son. Això els dona seguretat i tranquil·litat i ajuda anar a dormir més contents/es, i poc a poc es van tornant autònoms en aquesta rutina. Hi ha nens/es que es desperten durant la migdiada i saben trobar per ells mateixos la forma de tornar-se adormir, però en qualsevol cas, durant la migdiada sempre és convenient estar a prop, així assegurem que es manté la calma.

El moment de llevar-se també és molt important, ja que despertar-se per ells sols afavoreix una incorporació a l'activitat amb les màximes garanties, sense malestars ni dificultats en la concentració, facilitant una actitud activa per al joc i l'aprenentatge. Promovem l'autonomia deixant que ells agafin la seva roba, sabates... i es vagin vestint a poc a poc amb la nostra ajuda. És important l'actitud d'acompanyament de les educadores i donar el temps al canvi físic, mental i emocional.

Moltes famílies ens pregunten com pot ser que dormin migdiada a l'escola i a casa no ho acostumin a fer. És cert que pot influir la imitació, que tots/es s'estirin i que l'ambient convidi a relaxar-se però creiem que també pot ajudar la rutina, que sempre es faci igual i a la mateixa hora, amb normalitat. Mantenir una rutina diària, seguint sempre el mateix ordre, horari i els mateixos rituals i essent constants aconseguim que l'infant interioritzi aquesta rutina com un hàbit més del dia. Uns/es tarden més que altres en aconseguir tancar els ulls i relaxar-se però amb una mica de paciència i constància tots acaben descansant el temps que necessiten.

# data[].attributes.attachment_link.description
És important explicar perquè a l'Escola Bressol l'estona de la migdiada és un moment clau del dia per als nostres infants. Com diu el currículum d'Educació Infantil de primer cicle: "En la primera infància dormir i descansar són necessitats de primer ordre, ja que a més a més de recuperar les energies, participen en el procés de maduració neurològica i en el desenvolupament de sistemes neurofuncionals.

# data[].attributes.headline
La importància del temps i les rutines a l’escola bressol.

# data[].attributes.subject
La importància del temps i les rutines a l’escola bressol.

# data[].attributes.body
Els malsons i els terror nocturns són molt diferents, al igual que les seves causes, per aixó mateix és important detectar-los i donar-lis una solució.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
1- Introducció

Els malsons infantils i els terrors nocturns s'engloben dins dels Trastorns del son i concretament en el grup de les Parasòmnies. Es denominen parasòmnies a aquells trastorns caracteritzats per esdeveniments o conductes anormals associades al son, a les seves fases específiques o als moments de transició son-vigília.

Normalment no constitueixen trastorns importants però sí que poden ser objecte d'assessorament o intervenció psicològica pels efectes secundaris que poden produir en el nen (manca de descans nocturn, irritabilitat, ansietat, pors, etc.).

2- Diferències entre Malson i Terror Nocturn

3- Els Malsons infantils

Es tracta d'un dels trastorns més freqüents en la infància. Podem definir-lo com un somni llarg molt elaborat, amb riquesa de detalls i que provoca en el nen una forta sensació d'ansietat, por o terror. El contingut dels mateixos és molt variat però sempre hi ha un component de perill per la integritat física del nen. En general no fan referència a situacions reals (excepte en aquells nens que han patit situacions traumàtiques).
L'episodi sol acabar amb el despertar del nen, tornant aquest a un estat de plena alerta i amb la sensació de por o ansietat encara present.
A diferència del que passa amb els terrors nocturns, el nen, normalment, és capaç de relatar amb tot detall el somni, els seus personatges, circumstàncies i fets que s'han anat succeint.
Encara que els malsons no solen suposar un risc, en si mateixos, per a la salut del nen, sí que poden produir un cert temor a dormir, en especial, si aquests són freqüents. És en aquests casos quan es pot alterar el patró de son i aparèixer secundàriament la somnolència excessiva, irritabilitat, ansietat, etc, determinant un mal funcionament pel mati.
Els malsons solen aparèixer en la fase REM i amb major freqüència en la segona meitat de la nit.
Respecte als seus orígens, sovint s'han associat amb factors externs que provoquen inquietud en el nen. A mesura que disminueixen aquestes causes, és d'esperar que vagin desapareixent.
No solen existir trastorns psicològics associats als malsons sinó que normalment tenen relació amb fases específiques del desenvolupament emocional.
Per alguns autors, els malsons constitueixen una expressió del procés evolutiu de la maduració del sistema psíquic i la posada en marxa de mecanismes defensius. Per tant es tractaria més d'un proces natural que no pas d'un trastorn.
Quan són molt freqüents, sí que s'ha associat a nens amb un perfil d'inseguretat relacionat amb mancances emocionals, problemes familiars, escolars o altres.
Són també habituals en nens que han estat separats de les seves mares durant un llarg període de temps o han petit hospitalitzacions.
Segons el DSM-IV, la prevalença oscil·la entre un 10-50% en nens de 3 a 5 anys. El primer episodi sol aparèixer per primera vegada entre els 3 i 6 anys.
Normalment aquests episodis es superen amb l'edat i no necessiten cap tipus d'intervenció psicològica.

Orientacions per superar els malsons

Ja hem comentat que el malson sol acabar amb el nen despert i amb una gran ansietat o por.

Els pares han de saber tranquil·litzar els nens després de l'episodi.

És important que vagin al dormitori del fill, l'escoltin però sense entrar en massa detalls sobre el contingut del son.

No aclaparar amb massa explicacions d'entrada (per exemple intentar demostrar que els monstres només existeixen en la seva imaginació).

Cal utilitzar una veu suau i no mostrar-se excessivament preocupats o angoixats pel que ha succeït. Podem dir-li que ha tingut un malson mentre dormia i que ja ha passat tot.

Si el nen és petit o està molt espantat es pot valorar, després de l'episodi concret i la seva magnitud, la idoneïtat de deixar-lo dormir al dormitori dels pares, o que algun d'ells l'acompanyi durant algun temps mentre tracti d'agafar el son. També pot deixar connectat algun petit pilot de llum. Cal però valorar aquests aspectes en cada cas per no crear hàbits inadequats.

Per als nens més grans (a partir 7 o 8 anys) pot funcionar bé que els pares parlin al matí sobre la malson. Cal esbrinar si hi ha alguna cosa que li preocupa en especial (a l'escola, a casa ...).

És important saber escoltar i/o interpretar les claus del seu comportament (si han hagut canvis en la seva conducta habitual contingents a l'aparició dels malsons, etc.)

Cal també explicar als nens més grans, que aquests episodis, encara que molt molestos, obeeixen normalment a uns processos naturals que es donen durant el creixement i tenen caràcter transitori. Amb això podrem contribuir a rebaixar el nivell d'ansietat associada al episodi i el temor que es torni a produir.

El parlar sobre el que ha passat en un ambient calmat i lúdic sempre resulta una gran eina terapèutica. Podeu també, segons l'edat del nen, animar-lo a que faci un dibuix del malson com a mitjà per treure fora la por i plasmar-ho en un paper. D'aquesta forma el nen podrà manipular la història i canviar el final o el paper dels personatges. Això pot ajudar-lo a superar l'angoixa.

Cada nen és diferent i així passa amb la vivència de la malson, per tant, haurem d'ajustar-nos a les peculiaritats de cada cas.

4- Els Terrors Nocturns

Els anomenats terrors nocturns són menys freqüents que els malsons, no obstant, també tenen una alta incidència en la població infantil.
Durant l'episodi és habitual que el nen s'assegui bruscament al llit i comenci a cridar i plorar amb una expressió facial de terror i signes d'intensa ansietat. A diferència del que succeeix en els malsons, no solen despertar-se fàcilment malgrat els esforços d'altres persones que tracten de treure del trànsit desagradable. Si finalment s'aconsegueix, el nen es mostra confús, desorientat durant uns minuts i amb una certa sensació de temor però no tan acusat com en el cas dels malsons. No hi ha record del somni i si no s'ha despertat totalment torna a dormir immediatament sense record del succeït al dia següent.
Segons DSM-IV, la prevalença dels terrors nocturns en població infantil és de 1.-6.%, essent més freqüent en nens.
Normalment s'inicia en nens d'edats compreses entre 4 i 12 anys, i remetent espontàniament durant l'adolescència.
Els terrors nocturns solen aparèixer en les fases 3 i 4 del son no REM, normalment en la primera meitat de la nit.
Els nens amb terrors nocturns no presenten una major incidència de trastorns mentals o psicopatològics que la població general a diferència del que se sol observar amb població adulta. La tensió emocional i la fatiga semblen incrementar l'aparició d'aquests episodis. Fets traumàtics recents (hospitalitzacions, separació de la mare, mort ésser estimat, etc.) són factors de risc que poden desencadenar i mantenir els episodis.

Alguns autors defensen un component hereditari en els terrors nocturns i fins i tot s'apunten factors genètics (el 96% dels subjectes d'un estudi amb terrors nocturns tenien familiars en primer, segon o tercer grau amb el trastorn). Tanmateix, no podem obviar la influència dels factors externs o ambientals com l'estrès. La seva presència s'associa de forma molt evident amb alguns d'aquests episodis.

Controlar els terrors nocturns

És important establir clarament el diagnòstic diferencial amb els malsons exposats anteriorment ja que es tracta de trastorns diferents però que s'expressen en el mateix àmbit: el son.

Els terrors nocturns normalment desapareixen amb el temps i no solen requerir tractament farmacològic, excepte en aquells casos que per la seva freqüència o intensitat constitueixin un problema per al nen i així ho estimi un professional de la salut. Per aquests casos el pediatre o metge pot prescriure fàrmacs de la família de les benzodiacepines de conegut efecte ansiolític.

En els casos lleus, que són la majoria, els pares han d'adoptar una actitud tranquil·la i de coneixement del trastorn. Durant els episodis simplement han de vigilar que el nen no caigui o pateixi qualsevol dany físic derivat de la seva incorporació del llit i el seu estat (recordem que el nen no està despert).

No es recomana parlar-li en veu alta o despertar-lo mentre es produeix l'episodi.

Cal esperar que l'episodi segueixi el seu curs natural però sota la nostra vigilància.

Tant en els terrors nocturns com en les malsons, és necessari valorar la conducta del nen durant la vigília. Considerar si hi ha problemes a l'escola o un altre àmbit que puguin estar influint en el mateix. Si es confirmés l'existència d'aquests factors externs, també s'hauria d'actuar sobre ells per tal de solucionar el problema.

Poden també ser necessàries l'aplicació de tècniques que ensenyin el nen a afrontar els somnis que li provoquen ansietat. Es pot entrenar la relaxació o fer que el somni perdi el seu caràcter amenaçador. Hi ha nens que desenvolupen la capacitat de desconnectar o finalitzar el somni quan aquest passa a ser amenaçant (són conscients que estan somiant malgrat estar adormits).

Una altra tècnica molt efectiva consisteix en despertar el nen abans de l'hora en què habitualment apareixen els episodis (en la primera meitat de la nit). Això requerirà l'observació prèvia durant diversos dies per poder establir el moment aproximat en què es produeix. Amb aquesta acció es talla el cicle del son i, per tant, l'aparició de l'episodi.

Al igual que assenyalàvem en els malsons, cal recordar que cada nen és diferent i així passa amb la vivència del terror nocturn, per tant, haurem d'ajustar-nos a les peculiaritats de cada cas.

Necessita més informació o ajuda?

Temes relacionats en aquesta web:

A tenir en compte:

Els continguts d'aquesta web tan sols tenen caràcter d'informació general. Aquesta informació no pot ser utilitzada amb finalitats diagnòstiques o de tractament. És el professional de la salut pertinent qui ha de prendre les decisions adequades després d'efectuar l'avaluació del cas concret.

# data[].attributes.attachment_link.description
Els malsons infantils i els terrors nocturns s'engloben dins dels Trastorns del son i concretament en el grup de les Parasòmnies. Es denominen parasòmnies a aquells trastorns caracteritzats per esdeveniments o conductes anormals associades al son, a les seves fases específiques o als moments de transició son-vigília.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La compra de la cuna no debe ser un acto inconsciente, sino que debe pensarse muy bien, ya que se han de tener en cuenta varios aspectos que facilitarán el descanso del bebé y le proporcionarán seguridad.

¿Cuál elegir?

La elección de la cuna es importante, ya que asegura el buen descanso del bebé. Lo más aconsejable es que durante los primeros meses la cuna esté en la habitación de los papás por varias razones: facilita la vigilancia y el cuidado del bebé en sus múltiples despertares nocturnos y facilita, también, la lactancia materna o la alimentación del bebé.

Para elegir la mejor cuna se deben tener en cuenta los siguientes ítems:

1. La edad del bebé.

2. El espacio disponible en casa. Si es reducido hay cunas de madera o de tela, con cambiador y cajonera incluida que ahorran espacio.

3. Seguridad: aunque casi todas las cunas ya lo cumplen, es importante que te asegures de que los barrotes de la cuna sean verticales y que entre ellos haya una distancia máxima de 7,5 cm para que tu bebé no pueda meter la cabeza. Asimismo, para evitar que introduzca entre ellos un brazo o una pierna, y pueda hacerse daño, es importante delimitarla con una protección (cojines rectangulares que se atan con cintas a lo largo de la cuna).

4. Si se viaja con frecuencia, existen cunas que sirven para viajes, se pliegan y guardan en un bolso, son muy ligeras y fáciles de transportar.

5. La economía hoy en día no es un tema menor, para eso tal vez la mejor opción son las cunas funcionales, aquellas que cuando el bebé crece se convierten en una cama pequeña en la que pueden estar hasta los 8-10 años, aproximadamente. Así se evita tener que comprar dos cosas (una cuna para bebés y una cama para niños).

Tipos de cunas

La cuna ideal durante los primeros meses del bebé debe ser pequeña y acogedora, como el útero materno; es importante que en ella el bebé se sienta cobijado. Lo ideal es un moisés o minicuna. El uso de esta cunita es de unos seis meses, dependiendo de la complexión del bebé.

Cuando el bebé crece se debe pasar a una cuna un poco mayor. Hay de varios tipos:

Practicuna o cuna funcional: tiene medida de cama individual y generalmente incorpora unas barandillas que posteriormente se pueden retirar para convertirse en una cama infantil válida hasta los 7 y 10 años.

Cuna de madera o mimbre: útil hasta los dos años aproximadamente

Cuna mecedora: ayuda a estimular el sueño del bebé y a calmarlo cuando está molesto por algo. Es un modelo que hace unos años estaba muy de moda y ahora se vuelve a ver de nuevo. El movimiento que produce es semejante al balanceo intrauterino que brinda la mamá al bebé cuando ella camina.

Cuna de viaje: plegable, que puede tanto puede usarse en casa como en los traslados o viajes.

Cómo proteger la cuna

Los bebés se mueven mucho, aunque sean recién nacidos, por lo que es recomendable recubrir los barrotes con un protector para evitar golpes. Si el bebé es muy movido se puede poner una chichonera, para proteger la cabecita. Se trata de una tira de goma-espuma cubierta de tela.

Si se utiliza una cuna con ruedas es importante moverla, idealmente, sin el bebé dentro para evitar accidentes.

No se deben dejar mantas ni cintas colgando de las barandillas para evitar la asfixia del bebé si éste las alcanzara o cayeran sobre él. Asimismo, es importante ajustar bien los móviles de cuna para que no caigan sobre el bebé.

Cuál es la mejor postura para dormir

El bebé debe dormir boca arriba o de lado, nunca boca abajo. Estudios científicos recientes demuestran que dormir boca arriba disminuye la incidencia de muerte súbita en el lactante.

En casos de reflujo intenso o de mucosidad abundante se recomienda incorporar ligeramente al bebé durante la noche de manera indirecta (nunca con un cojín o almohada), sino colocando, por ejemplo, un par de libros en las patas de la cabecera de la cuna o colocar una toalla bajo el colchón que eleve la mitad de su cuerpo y no sólo la cabeza.

¿Almohada?

No se recomienda el uso de almohadas o cojines en menores de dos años por el riesgo de asfixia. Más mayores tampoco es imprescindible y, si el niño está cómodo sin ella, sería mejor no ponerla.

Si un bebé utiliza almohada puede forzar la curvatura natural de su cuello, ya que al tener un cuello pequeño y la cabeza proporcionalmente más grande que el resto del cuerpo, el hombro impide un apoyo adecuado.

La almohada para un niño mayor debe ser bastante finita o poco alta, que no sea muy blanda y que sea del mismo tamaño que la cama. Debe llevar una funda lavable de un tejido muy suave y los materiales, que cada vez hay más, se recomiendan de fibra, pues facilitan la respiración y la oxigenación.

¿Cómo taparlo?

Si hace frío, la mejor manera de taparlo es mediante saquitos manta que son como una prenda de vestir y evitan el riesgo de asfixia al tiempo que resultan una buena fuente de calor.

La cuna debe adaptarse a... la edad del bebé y el espacio disponible en casa.

Seguridad: es básico asegurarse de que entre los barrotes no pueda meter la cabeza y delimitar la cuna con protectores para evitar golpes.

Para dormir... mejor boca arriba y prescindir de almohada y mantas.

Dra. Esther Martínez García
Especialista en Pediatría
Médico consultor de Advance Medical

# data[].attributes.attachment_link.description
La compra de la cuna no debe ser un acto inconsciente, sino que debe pensarse muy bien, ya que se han de tener en cuenta varios aspectos que facilitarán el descanso del bebé y le proporcionarán seguridad. ¿Cuál elegir? La elección de la cuna es importante, ya que asegura el buen descanso del bebé.