# data[].attributes.headline
ניקול אוליניצקי ואפרת אביחסרה- אמנציפציה ליהודי צרפת

# data[].attributes.subject
ניקול אוליניצקי ואפרת אביחסרה- אמנציפציה ליהודי צרפת

# data[].attributes.body
רק בשנת 1791 ניתנה האמנציפציה ליהודים בצרפת ע"י נפוליאון, אך הוא התנה זאת בהסכמתם לוותר על האוטונומיה הקהילתית שלהם.

כך יצא שקהילות בצרפת שוויתרו מהר על האוטונומיה הקהילתית והראו נכונות להשתלב בחברה בצרפת, קיבלו מהר יותר אמנציפציה.

לעומתם קהילות שסירבו – הדבר עיכב את מתן האמנציפציה אצלם. (אך גם הם בסוף קיבלו)
אולם במשך השנים, כשנפוליאון ראה שיש קהילות רבות של יהודים שמסרבים לוותר על האוטונומיה הקהילתית שלהם, הוא פרסם פקודה ב– 1808, שמגבילה את זכויותיהם של היהודים מחדש - הפקודה המחפירה.
הפקודה חייבה את היהודים לשרת בצבא והגבילה את אזורי מגוריהם והתעסוקה שלהם. הפקודה הייתה בתוקף ל – 10 שנים ומטרתה הייתה לייצר לחץ על היהודים להשתלב.
כשנפוליאון כובש את אלג'יריה הוא מביא ליהודים אמנציפציה ובכך הם זוכים לשוויון זכויות מלא אל מול שכניהם המוסלמים, אך בזה לא תם השינוי במעמדם.

שר המשפטים של צרפת – אדולף כרמיה (שהיה יהודי) מוציא צו מיוחד שמורה על הענקת אזרחות צרפתית ליהודי אלג'יריה – צו כרמיה. בכך אף עולה מעמדם של יהודי אלג'יריה על מעמדם של המוסלמים המקומיים.

# data[].attributes.headline
פרשת בכרי-בוג'נאח - 1827 - נועם לקסר ויהל מולה מולה

# data[].attributes.subject
פרשת בכרי-בוג'נאח - 1827 - נועם לקסר ויהל מולה מולה

# data[].attributes.body
פרשת בכרי-בוג'נאח היא השם לסכסוך פוליטי-מסחרי בין צרפת לאלג'יריה בתחילת המאה ה-19. הסכסוך היה הסיבה העיקרית לפלישה של צרפת לאלג'יריה בשנת 1830. המשפחות בכרי ובוג'נאח היו משפחות יהודיות מצאצאיהם של מגורשי ספרד שהיגרו מליוורנו שבאיטליה לצפון אפריקה והיו סוחרים במקצועם. המשפחות היו מהחשובות של יהודי אלג'יריה והיו קרובות לשלטון. בסוף המאה ה-18 שתי המשפחות הקימו חברה משותפת לייצוא סחורות מאלג'יריה לאירופה. חלק גדול מפעילות החברה היה יצוא של חיטה לצרפת, כדי לספק את צרכיו של צבא נפוליאון שהיה צריך הרבה מזון בגלל המלחמות הרבות בהן השתתף. בתחילת המאה ה-19 החוב של צרפת לחברת בכרי-בוג'נאח היה מאוד גדול ועמד על מיליוני פרנקים. החברה מימנה את פעילותה על ידי הלוואה מהדיי ששלט באותה תקופה, כך שיצא שהחוב של צרפת היה לשלטון באלג'יריה. במהלך השנים נחתמו כמה הסכמים לתשלום החוב, אך צרפת הפרה את כולם ועד שנת 1827 לא שילמה לשלטון באלג'יריה. בשנת 1827, במהלך ועדה שנועדה לטפל בתשלום החוב של צרפת לאלג'יריה, הדיי שאל את הקונסול הצרפתי אם יש התקדמות בתשלום החוב. כשנענה בשלילה, התמלא כעס וסטר לקונסול הצרפתי עם מניפתו. ממשלת צרפת התייחסה לתקרית כאל עלבון פומבי ודרשה מהדיי התנצלות. כשלא קיבלה, התחילה בצעדי ענישה שבמסגרתם פתחה במצור על נמלי אלג'יריה למשך 3 שנים, עד שבשנת 1830 היא פלשה לאלג'יריה וכבשה אותה.
בתמונה ניתן לראות את תקרית המניפה, בה הדיי סוטר לקונסול הצרפתי.

# data[].attributes.headline
אריאל וחנלי - השלטון הצרפתי באלג'יריה - 1830 

# data[].attributes.subject
אריאל וחנלי - השלטון הצרפתי באלג'יריה - 1830 

# data[].attributes.body
ב5 ביולי 1830 השתלטה צרפת על אלג'יר (עיר הבירה של אלג'יריה).
הגורם להשתלטות צרפת על אלג'יר התרחש ב30 באפריל 1827 כאשר חוסיין דיי הזמין את הקונסולים של צרפת להסדר החוב של צרפת על ההלוואות שקיבלו מחוסיין דיי, במהלך הדיון הכה השליט האלג'ירי את הקונסול הצרפתי פייר דיאבל באמצעות מניפה נגד זבובים.

בשנים הראשונות לשלטון צרפת נתקלו הצרפתיים בקשיים רבים : הם לא הכירו את השפה ואת מנהגי התושבים, תנאי הטבע באזור והחום הכבד שרר הקשו עליהם.

באותה שנה היו 26,000 יהודים באלג'יריה, שהתרכזו בעיקר בשלוש ערים: אלג'יר קונסטנטין ואוראן.

על פי העדויות, רוב יהודי אלג'יריה סבלו ממשטר של דיכוי חמור כגון: מגוריהם הוגבלו לרובע מוגדר, נאסרה עליהם היציאה ממנו בשעות הערב המוקדמות ותנועותיהם מחוץ לערי מגוריהם היו תחת פיקוח תמידי.

בתמונה : יהודי אלג'יריה.

# data[].attributes.headline
דרור עוקב: בתי הדין הרבניים באלגריה מבוטלים 1841

# data[].attributes.subject
דרור עוקב: בתי הדין הרבניים באלגריה מבוטלים 1841

# data[].attributes.body
עד כניסתם של הצרפתים בשנת 1841 זכו היהודים לתנאים סבירים מצד העות'מניים מרגע כניסתם של השלטון הצרפתי החלה כניסה של השלטונות בתוך המארג החברתי בתוך אלג'יר -28 בפברואר 1841 הוצא צו חדש שביטל את בתי הדין הרבניים והכפיף את היהודים לחוק האזרחי הצרפתי.

# data[].attributes.headline
החוק שלפיו יהודי אלגריה יאורגנו בקוניסיסטוריות-עמית ישראל ונויה מזרחי

# data[].attributes.subject
החוק שלפיו יהודי אלגריה יאורגנו בקוניסיסטוריות-עמית ישראל ונויה מזרחי

# data[].attributes.body
בשנת 1840 שלטון צרפת הקים ועדה שתפקידה להציע ארגון מחודש של יהודי אלגריה, יהודי צרפת עידדו צעד זה ובעקבות המלצת הוועדה ב-1845 התקבל חוק שלפיו יהודי אלגריה יאורגנו בקוניסיסטוריות- ועדות בערים אלגר אוראן וקונסטנטין ובהן רבנים ופקידים שהגיעו מצרפת וניהלו את חיי היהודים. רבני הקונסיסטוריה היו פקידי המדינה והם היו מנהיגי הקונסיסטוריות, יהודי אלגריה לא שולבו בהנהגה.
מטרת הקונסיסטוריה הייתה להפיץ את התרבות הצרפתית בקרב יהודי אלגריה ולחנך אותם לשמור אמונים לצרפת. חברי הקונסיסטוריה עודדו את היהודים לעסוק בעבודות יצרניות ודרשו שהילדים ילמדו בבתי ספר ציבוריים.
יהודי אלגריה לא עודדו את רעיון זה והם פקפקו בידע ובניסיון של הרבנים שהגיעו מצרפת ,והעדיפו את הרבנים המקומיים, שאותם הכירו. בשנת 1867 פורסמה פקודה שקבעה כי הקונסיסטוריה של אלגריה תהיה כפופה לקונסיסטוריה המרכזית בפריז.
*בתמונה רואים את הקונסיסטוריה המרכזית בצרפת, ועדה שיהודי צרפת חויבו להקים לפי צו שפרסם נפוליאון (קיסר צרפת בשנים 1814-1804)

# data[].attributes.headline
קונסיסטוריות וחינוך יהודים מישיבה בחדרים לחינוך מודרני- עדי בר גילי עוזרי עלמה אלון

# data[].attributes.subject
קונסיסטוריות וחינוך יהודים מישיבה בחדרים לחינוך מודרני- עדי בר גילי עוזרי עלמה אלון

# data[].attributes.body
בשנת 1845 התקבל חוק חדש, הוא התקבל בעקבות ההמלצות של הוועדה שהוקמה על מנת להציע ארגון מחודש לממסד הדתי של יהודי אלג'יריה, חמש שנים קודם לכן. החוק קבע כי יהודי אלג'יריה יאורגנו בקונסיסטוריות (קונסיסטוריה- גוף המנהל קהילות יהודיות של מחוז או מדינה), כמו שהיהודים בצרפת אורגנו בתקופת שלטונו של נפוליאון. באלג'יריה היו רבנים ופקידים שהגיעו מצרפת וניהלו את חיי היהודים בשלוש קונסיסטוריות בערים אלג'יר, אוראן וקונסטנטין. יהודי אלג'יריה לא לקחו חלק בהנהגת הקונסיסטוריות. מטרתה של הקונסיסטוריה הייתה להפיץ את התרבות הצרפתית ולחנך את יהודי אלג'יריה לשמור אמונים לצרפת, וזה בדיוק מה שעשו רבני הקונסיסטוריה. חברי הקונסיסטוריה התנגדו ל"חדרים" ודרשו כי הילדים ילמדו בבתי ספר ציבוריים. מספר הילדים היהודים אשר לומדים בבתי ספר ציבוריים אכן עלה. השינויים אכן זכו לעידודם של יהודי צרפת והיהודים אשר היגרו לאלג'יריה.
יהודים שהעדיפו חינוך מסורתי שלחו את ילדיהם לבתי ספר של אגודת ״כל ישראל חברים״. אגודה זו הוקמה בשנת  1860 בפריז והיא הייתה הארגון הבין-ארצי הראשון של יהודים. האגודה הציעה גם לימודי עברית ויהדות והיא הייתה הראשונה שהקימה את בתי הספר המודרניים בארצות האסלאם. הארגון הוקם כדי להגן על יהודים בכל מקום שנרדפו בו, להיאבק למען הרחבת השיוויון האזרחי של היהודים, לתרום להתפתחותם התרבותית ולהפיץ בקרבם את מלאכת הכפיים והחקלאות. ובכך השפיע על החינוך והמודרניזציה.

# data[].attributes.headline
אביב ואסף כניעת אלג'יריה בפני הכוחות הצרפתיים - 1847

# data[].attributes.subject
אביב ואסף כניעת אלג'יריה בפני הכוחות הצרפתיים - 1847

# data[].attributes.body
כיבוש אלג'יריה על ידי החיילים הצרפתים  נמשך 17 שנה ונגמר בשנת 1847. טקס הכניעה נערך על החוף האלג'ירי והשתתפו בו נציגי כוחות הכיבוש של צרפת וקבוצות במעמד גבוה של אלג'יריים.

# data[].attributes.headline
כל ישראל חברים (Alliance) - 1860 - נתנאל ושחר

# data[].attributes.subject
כל ישראל חברים (Alliance) - 1860 - נתנאל ושחר

# data[].attributes.body
הארגון כל ישראל חברים הוא ארגון יהודי בינלאומי. הוא נוסד בשנת 1860 על ידי המדינאי הצרפתי אדולף כרמיה כדי לשמור על זכויות האדם של יהודים ברחבי. מטרת הארגון הייתה להגן על יהודים בכל מקום שנרדפו בו, להיאבק למען שחרור של יהודים ברחבי העולם, לתרום להתפתחותם התרבותית ולעודד עבודה עצמאית במיוחד בתחום החקלאות. כל ישראל חברים הייתה מאוד פעילה גם בתחומי החינוך, הקימו בתי ספר בשפה הצרפתית לילדים יהודים ברחבי הים התיכון, איראן ושטח האימפריה העות'מאנית במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. בית הספר הראשון הוקם במרוקו ב- 1862, בנוסף למקצועות הכלליים בבתי הספר האלה לימדו גם מלאכות שונות, כדי להקנות לחניכים מקצוע ופרנסה. בארץ ישראל הקימה חברת כי"ח ב-1870 את בית הספר החקלאי "מקווה ישראל.
השילטון הצרפתי נתן ל-35,000 יהודי אלג'יריה אזרחות צרפתית לפי "צו כרמיה". בעקבות הצו החלו הקהילות היהודיות להתרחק מעט מהדת ולהשתלב בחברה הצרפתית כבעלי מעמד גבוה. מרבית היהודים שלחו את ילדיהם לבתי הספר הממשלתיים הצרפתיים שבהם קיבלו חינוך צרפתי-חילוני. כדי להתמודד עם התופעה הזאת הופעלו באלג'יריה שלושה בתי ספר של חברת 'אליאנס – כל ישראל חברים', שהציעו חינוך משולב, יהודי לצד צרפתי. בשנת 1900 התחדש תלמוד התורה המעורב לבנים ובנות של הרב מרעלי תחת חסות 'אליאנס – כל ישראל חברים' בעיר אלג'יר. חוץ מזה נפתחו בתי ספר של החברה בערים קונסטנטין ואוראן.

# data[].attributes.headline
נפוליאון השלישי  מבקר באלג'יר (1865) - הדר וינר

# data[].attributes.subject
נפוליאון השלישי  מבקר באלג'יר (1865) - הדר וינר

# data[].attributes.body
ב1865 הנפוליאון השלישי ביקר באלג'יר אשר היה קיסר צרפת ושלט 22 שנים ובעקבות ביקורו פרסם צו מיוחד ובו איפשר ליהודים ולמוסלמים שנולדו באלג'יריה להגיש בקשה לקבלת אזרחות צרפתית רק בתנאי שיקבלו את כל חוקי המדינה, חובה לרכוש השכלה צרפתית כחלק מהחוק ולעמוד בדרישות של מערכת החינוך הצרפתית ולהסתגל לתרבות הצרפתית ורק אז יוכלו לקבל את האזרחות הצרפתית. רק יהודים מעטים הגישו בקשה לאזרחות צרפתית וכל שאר היהודים חששו שמנהגי הדת יפגעו מקבלת האזרחות.

נפוליאון השלישי היה בעל יחס אוהד לתושבי אלג'יריה וכוונתו של נפוליאון השלישי כלפיהם הייתה טובה.
על התמונה בכמה מילים :
על פי התמונה ניתן להסיק שתושבי אלג'יריה קיבלו את נפוליאון השלישי בשמחה רבה ובתהלוכה שערכו לכבודו בה הם מניפים את דגלי צרפת ואת סמלי בית המלוכה הצרפתי.

# data[].attributes.headline
צו כרמיה - 1870 - יהב ויניב

# data[].attributes.subject
צו כרמיה - 1870 - יהב ויניב

# data[].attributes.body
צו או פקודת כרמיה הוא צו שניתן בשנת 1870 על ידי אדולף כרמיה, יהודי-צרפתי שהיה שר המשפטים של צרפת, במהלך חייו הוא תרם רבות למען שוויון זכויות ליהודים והגן עליהם. כמו כן, הוא עמד בראש ארגון "כל ישראל חברים", ארגון שמטרתו לעזור ליהודים שהופלו על רקע דתי ונפגעו זכויות האזרח שלהם.

הצו ניתן לאחר שצרפת כבשה את אלג'יריה מידי האימפריה העות'מאנית והעניק ל-35 אלף יהודי אלג'יריה אזרחות צרפתית, דבר שהפך את היהודים ממעמד בני חסות בשלטון העות'מאני לאזרחים בעלי זכויות שוות, מקרה זה היה היחיד שבו כל היהודים שחיו באזור בו שלטה מדינה אימפריאליסטית זכו להיות אזרחים של המדינה הזו. קבלת הצו תרמה רבות להתקדמותם של היהודים באלג'יריה בכל תחומי החיים והחברה. כמו כן, בהיותם בעלי אזרחות צרפתית, היהודים קיבלו זכות הצבעה, חויבו להתגייס לצבא ולנהוג לפי החוק הצרפתי גם בנושאים של הפן האישי, כגון נישואים או גירושים. למרות כל היתרונות שקיימים בצו, גברה באופן משמעותי האנטישמיות של הצרפתים והמוסלמים כלפי היהודים. בנוסף, חשוב לציין כי המוסלמים שחיו באלג'יריה לא נכללו בצו כרמיה.

(מצורפת תמונה של צו כרמיה)

# data[].attributes.headline
ליאור יאקופוב , נועם צדקה פלד : 1876 זכויות היהודים באלגיריה הצרפתית

# data[].attributes.subject
ליאור יאקופוב , נועם צדקה פלד : 1876 זכויות היהודים באלגיריה הצרפתית

# data[].attributes.body
קבלת האזרחות הצרפתית הטיבה עם יהודי אלג'יריה מבחינות רבות בתחום הכלכלי והפוליטי. לאט לאט באופן הדרגתי הוסרו אפליות שונות שהיו נהוגות כנגד יהודים, ובשנת 1876 הורשו גם להתגייס לצבא הצרפתי. אולם השיפור במעמדם הפוליטי והמשפטי גרם להחמרה בהסתה כנגדם מצד המתיישבים האירופאים, שגברה במיוחד בכל הקשור להשתתפותם בבחירות המקומיות. בערים מסוימות היהודים היוו אחוז ניכר מהאוכלוסייה ויכלו בהצבעתם להטות את תוצאות הבחירות.

# data[].attributes.headline
שיר ויטנברג ושירה כוורס - פרשת דרייפוס - 1894

# data[].attributes.subject
שיר ויטנברג ושירה כוורס - פרשת דרייפוס - 1894

# data[].attributes.body
פרשת דרייפוס היא אירוע בתולדות הקהילה היהודית באלג'יריה תחת השלטון הצרפתי. פרשה זו הייתה עלילה אנטישמית נגד קצין תותחנים יהודי בצבא צרפת. היא החלה ב- 1894 בצרפת כאשר נחשפה ידיעה על מעצרו של אלפרד דרייפוס. דרייפוס הואשם בריגול, בבגידה במדינתו ובמתן מידע צבאי-סודי לגרמניה (יריבת צרפת).
דרייפוס נשפט בבית הדין הצבאי בעת בה האנטישמיות בצרפת החריפה בייחוד לאחר הענקת אזרחות צרפתית ליהודי אלג'יריה (מאז החלו הפרעות ביהודים). למרות שדרייפוס התנגד להאשמות נגדו וטען כי נאמן לארצו, בפסק הדין קבעו השופטים ממניע אנטישמי שהוא אשם וזאת ביססו על ראיות מזויפות (כיוון שלא היו ראיות של ממש נגדו).
העונשים שהוטלו עליו היו חמורים: מאסר עולם, הגליה לכל חייו לאי השדים ושלילת דרגותיו.
לבסוף האמת יצאה לאור ובעקבות המאמר "אני מאשים" של הסופר הצרפתי אמיל זולא (בו האשים את ראשי הצבא בזיוף ראיות להרשעת דרייפוס), התגלה אחד המסמכים עליהם הסתמכה התביעה כנגד דרייפוס כזיוף. לפיכך נקרא דרייפוס לחזור מגלותו ונפתח כנגדו משפט חוזר. בסוף המשפט הוא הורשע שנית אך נענש עונש קל יותר (10 שנות מאסר). זמן קצר אחרי כן, דרייפוס קיבל חנינה מנשיא צרפת שהובילה לכך שב- 1906 שמו טוהר סופית: הוחזרו דרגותיו שנלקחו ממנו ואף הוא זכה לאות לגיון הכבוד הצרפתי.
מצ"ב תמונה בה רואים את משפטו של אלפרד דרייפוס.

# data[].attributes.headline
עמרי - הציונות באלג'יריה עד 1934

# data[].attributes.subject
עמרי - הציונות באלג'יריה עד 1934

# data[].attributes.body
פעילות ציונית לא היתה קיימת תחת השלטון העות'מאני היות והתנועה הציונית קמה רק במהלך המאה ה- 19.
מראשית הקמתה של התנועה הציונית החלו רעיונות הציונות להיות מופצים ברחבי אלג'יריה ושני נציגים יהודים מאלג'יריה אף השתתפו בקונגרס הציוני הראשון בבזל  ב 1897 (אדוארד אטאלי וד"ר אז'ן ואלנסין).
יחד עם זאת, עם זאת, רוב תושבי הקהילות היהודיות באלג'יריה היו באותה עת בעיצומו של תהליך השתלבות בחברה ובתרבות הצרפתית, ולא ראו בעלייה לארץ ישראל כאפשרות רצויה או פרקטית עבורם.
מנהיגי האגודות הציוניות באלג'יריה הביעו לעיתים קרובות תסכול מעמדתם האדישה יחסית של מנהיגי הקהילה ועשיריה לציונות ולתהליך ההשתלבות של הקהילה בחברה הצרפתית. רוב מי שכן לקחו חלק בתנועה הציונית באלג'יריה היו יהודים עניים מהשכבה הנחשלת.
אבל היו קהילות יהודיות שבהן כן היתה תודעה הציונית כמו הקהילה המרכזית בקונסטנטין. בחלק מהקהילות אימצו מנהגים שהיו נהוגים בארץ ישראל. למשל בקהילת ג'רבה התפללו את התפילה לירידת גשם באותו זמן שהתפללו אותה בארץ ישראל ולא כמו שנהגו לעשות לאחר 60 יום.

# data[].attributes.headline
פרעות קונסטנטין (1934) - עפרי ואיזבל

# data[].attributes.subject
פרעות קונסטנטין (1934) - עפרי ואיזבל

# data[].attributes.body
פרעות קונסטנטין התרחשו במשך שלושה ימים (3–5 באוגוסט) ובהן רצחו המוסלמים 25 משכניהם היהודים, פצעו יהודים רבים נוספים והרסו את חנויותיהם ובתיהם.
ב-3 באוגוסט 1934 עבר חייל יהודי בשם אליהו חאליפה, מהזואבים הצרפתים, ליד מסגד שקרוב לרובע היהודי של קונסטנטין. החלה להתפשט שמועה בין המוסלמים, שאותו חייל הטיל את מימיו על המסגד וקילל מוסלמים מסוימים כשהוא היה שיכור. מוסלמים אלו התקבצו מיד והחלו לזרוק אבנים על היהודים שעברו בסביבה ו-15 יהודים נפצעו באותו יום.
יומיים לאחר מכן, ב-5 באוגוסט פרץ הפוגרום האמיתי. שוב התפשטה שמועה בין המוסלמים והשמועה הייתה שהיהודים רצחו חבר מוסלמי ממועצת העיר קונסטנטין. המון מוסלמים כועסים התפרצו אל הרובע היהודי והשתלטו על הדרכים בו. כל יהודי שהם מצאו בתוך כלי רכב הוצא ממנו ונשחט, והם בזזו ושרפו את החנויות של היהודים. עד שעות הצהרים עלה מספר היהודים שנרצחו ל-25 וכ-130 יהודים נוספים נפצעו. חמישה בניינים הועלו באש וכ-200 חנויות נבזזו וחלקן הוצתו. רק כאשר גל הפרעות הגיע גם אל הכפרים סביב קונסטנטין וגם בהם נרצחו יהודים, המשטרה הצרפתית החליטה להתערב בנעשה ופיזרה את ההמון.

# data[].attributes.headline
קיחת האזרחות מהיהודים עם ביטול "חוק כרמיה" 1940

# data[].attributes.subject
קיחת האזרחות מהיהודים עם ביטול "חוק כרמיה" 1940

# data[].attributes.body
יובל נגרהממשלה אשר היו בוות של וישי ששלטה גם באלג'יריה איצה את דרכי הגרמנים.
כלומר הממשלה דחתה את היהודים :
סטודנטים יהודים סולקו מהאוניברסיטה גם בתי הספר הממשלתיים לא פתחו את שערייהם לתלמידים בכלל אוכלוסית יהודי אלגיריה,עבודות של רופאים, עורכי דין,מורין ופקידים.
כל רכושם של היהודים כגון נדלן וקבע הוחרם וא ניתן ליהודי אלגיריה במילים אחרות הם : "להסיר כל השפעה יהודית על כלכלת אלג'יריה".
כתוצאה ממעשים אלהואחרים קם מרד שעזר לניצחנו של בעלות הברית.
כמובן שהבריטים והאמריקאים לא טלו אמונה רבה במורדים אך לבסוף הייתה הצלחה
בעורמה מעוררת השראה הצליחו חברי מחתרת בת 400 היהודים להשתלט על מתקני הצבא והשלטון בעיר ולהחזיק בהם עד לפלישת בעלות הברית ( עם הרוג אחד).
הצלחת הפעולה פתחה את שערי בעלות הברית לאפריקה