# data[].attributes.body
I dokumentaren bliver C2C introduceret som en ny tankegang, når man skal producere produkter og derefter genbruge de brugte materialer. Princippet omhandler at materialerne enten nedbrydes eller kan anvendes til andre produkter. I vores tilfælde er det mobiltelefonen, og dens materialer som man ønsker at få inkluderet i C2C.
Det er et nyere princip som flere og flere firmaer er blevet interesseret i, og med få af de større aktører som fx Apple, der gør mere ud af at genbruge materialer fra gamle og brugte produkter til at fremstille nye produkter, kan man forhåbentligt se frem til at vil blive implementeret verdens over. I dokumentaren bliver den hollandske by Venlo givet som eksempel på en by, som er godt i gang med at bruge C2C i deres hverdag. Her ses det at det bruges i undervisning, byggeri og virksomheder, og det blev nævnt at de så frem til at udvide C2C i byen.
I dokumentaren nævner Braungart at ”95% af mennesker vil være gode, hvis de får chancen” og man kan se pragteksempel i Venlo kan man godt begyndte at tro på at det måske kan lade sig gøre at sprede C2C princippet til hele verdenen. Dog nævner han også han har oplevet firmaer som har trukket i land efter at have inverteret i C2C da det ikke kunne betale sig. Så selvom det bestemt lyder som en fantastisk ide at genanvende materialer fra gamle og brugte produkter så kan i dag ikke betale sig for de fleste firmaer. Venlo er et eksempel på at det faktisk godt kan lade sig gøre at bruge C2C princippet uden at det økonomiske bliver uoverskueligt. Så det bliver sikkert først i fremtiden at man kan se frem til at flere byer, både store og små vil blive inspireret af Venlo og selv begynde at bruge C2C.

# data[].attributes.body
Indtil nu har vi snakket meget om bæredygtighed når det kommer til miljøforkæmpelse, men ifølge Michael Braungart, CEO for EPEA , skal der ske et skifte: “It is no longer about sustainability, it is no longer about protesting, it is about innovation. It is no longer what is good or bad, it is what is good for our future.” Med bæredygtighed ligger fokus ofte på at forbruge mindre, fordi man mener det er løsningen, men Ifølge Braungart er det innovation der er løsningen: ”Traditionally people think they are protecting the environment when they destroy little less. We get told: please protect the environment, reduce your water consumption, reduce your energy bill, reduce your waste production (…), but you are not protecting only destroying little less.” Vi kan ikke redde verden ved at bruge mindre, der skal derimod en hel omstrukturering til. Gennem C2C (cradle to cradle) certificeringen, kan vi bane vejen for at virksomhederne i højere grad tænker på genanvendelighed, men også på sundhed, som er i fare med den store brug af kemikalier til produktion i dag. Ideelt set skulle hver en genstand som bliver produceret, kunne nedbrydes i mindre dele som alle kan genbruges. Dette er især aktuelt for produktionen af mobiltelefoner, som består af en lang række grundstoffer, og mange af disse er sjældne metaller. Som der blev gjort opmærksom på i den TedTalk vi så, er vores elektroniske devices bare sorte kasser for os - vi ved ikke hvad de indeholder.

Vi har udvundet så mange råstoffer til elektronik at der nu er 10 gange større lødighed af sølv, guld, platin osv. pr ton i vores elektronik end i den malm som udvindes i jorden nu. Derfor giver det bedst mening at produktion af elektronik bygger på genanvendelighed og cradle to cradle princippet, for vi kan ikke bare blive ved med at udvinde i jorden - på et tidspunkt slipper materialerne op.

Men er det så enkelt at gå over til cradle to cradle princippet? Formentlig ikke. Det vil kræve en stor indsats indenfor innovation af materialerne i en mobiltelefon. Måske vil det kræve at elektronikgiganter som Samsung og Apple lægger våbene i kampen om at levere en smartphone, der er hurtigere, tyndere, lettere, smartere og i stedet kæmper om at være mest genanvendelig. Som forbruger kan vi f.eks. presse giganterne ved at købe en Fairphone i stedet for den nyeste iPhone. En Fairphone, hvor man opfordres til ikke at opdatere til den sidste nye model. En Fairphone, som bruger øko-venlige og genbrugte materialer. I sidste ende handler det hele vel om økonomi, så derfor skal det virke økonomisk rentabelt for mobilproducenterne at omlægge deres strategi. Apple reklamerer med, at de bruger 100% genbrugt aluminium i deres Mac Book Air, hvilket er en start, men det får mig til at tænke på det Einstein citat, Braungart brugte i dokumentaren: ”No problem can be solved from the same level of consciousness that created it” Kun nytænkning og innovation løser problemet. Denne innovation kan måske endda lede til et endnu bedre produkt, som vi så i dokumentaren med Clarysse håndklædet eller indeklimaet på skolen i Venlo.

# data[].attributes.body
C2C er udviklet af Michael Braungart som gør at produkter er fuldstændige genbrugelige. Det er ikke noget som sker på en gang men mange firmaer som fx Apple gør mere og mere ud af at bruge genbrugte materialer og genbruge gamle telefoner. Det skaber ikke affald og er derfor godt for miljøet. Braungart fremhæver pointen om at vi som mennesker kun forsøger at reducere hvor meget affald vi laver i stedet for at innovere en metode hvor affaldet er brugbart og derfor ikke længere affald men en ressource. Det kan for eksempel være guldet som er nødvendigt i telefoner. Her gør mange firmaer det at de køber gamle telefoner og udvinder guldet derfra som så bliver brugt til nye telefoner. Hvis man kan gøre det for alle materialer, så vil affaldet være minimalt. Firmaer vælger denne vej fordi det sælger bedre at være miljøvenlig fordi at ”95% af mennesker vil være gode hvis de får muligheden” udover det så vil det også være billigere end at man skal udvinde malm og andre materialer hvis man bare kan få det fra gamle produkter. Det betyder også at en direktør og et firma ikke længere behøver at have skyldfølelse ved at producere produkter. Dette er dog ikke fuldt overført til mobilindustrien men mange store firmaer har gjort store tiltag for at ændre på hvor meget de kan bruge igen. Der er dog mange andre punkter at bruge C2C end blot mobilindustrien, der er også byggeri, tekstil, plastik mm.

# data[].attributes.body
I dokumentaren, Cradle-To-Cradle med kemikeren Michael Braungart, bliver man præsenteret for en ny og revolutionerende idé. Dét, at producere nye produkter, så de kan genbruges. Dette kaldes Cradle-To-Cradle-Princippet, hvor produkterne enten nedbrydes og går til fødslen af andre produkter, eller at de kan adskilles og bruges til fødslen af nye produkter. Vi skal tænke i innovative-baner. På den måde kan ting, som Mobiltelefonen, bliver genbrugt i en produktcyklus. Idéen er altså at lave et opgør med Cradle-to-grave-princippet, hvor at et produkt bliver opbrugt og derefter brændt. Det udløser nemlig farlige stoffer og forurener deriblandt også. Her sørger cradle-to-cradle for at for eksempel mobiltelefonen kan indgå i en cyklus, og at når den levetid er overgået, vil den kunne adskilles og gå til produceringen af en ny telefon. På den måde stopper man forbrugeren fra at forurene.
Alt skal genopfindes, så alle produkter kan genanvendes. Det handler om at se glasset halvt fuldt, og ikke halvt tomt. Ligesom da Ford forsøgte med at lave en bil der kunne adskilles helt, således den kunne indgå i den tekniske cyklus og blive genbrugt, skal vi nu producere elektronik som også er ikke-skadelig. For eksempel fortæller Michael Braungart om firmaet, Clarysse, der kunne producere håndklæder lavet af organisk materiale der ikke er skadelig for nogen - heriblandt dets farvestoffer. Får vi produceret produkter som mobiltelefonen indenfor sådan en cyklus, vil det også møde efterspørgslen på markedet, som Braungart udtrykker, da man vil være i stand til at kunne producere mere. Det er en uendelig producerings/genbrugscyklus.

Idéen er derfor at vi skal kunne være i stand til at lave produkter i fremtiden, vis død kan blive til fødslen af et nyt produkt. Det handler om at effektivisere processen og uskadeliggøre den fra farlige stoffer. Så når mobiltelefonen består af mange forskellige komponenter, og ikke mindst grundstoffer, betyder det at man skal kunne inkorporere mobiltelefonen i den tekniske cyklus. Umiddelbart vil det derfor handle om at effektivisere udvindingen af grundstoffernes malme, således at det for det første ikke vil være farligt for arbejderne. Derudover skal man kunne producere telefonen uden skadelige stoffer, og at de dele der indgår kan efter produktets død adskilles og genbruges til en ny telefon. Det handler derfor nok også om at telefonerne ikke skader lokalbefolkningen når de sendes til ”scrapyards” som Agbogbloshies, hvor at produktet efter afbrændingen forurener og udløser diverse gasser. Derudover skal det økonomisk set også kunne blive så effektivt, at det kan betale sig for firmaer, som Apple, at omvende produkterne, så de produceres genanvendeligt. Man kunne for eksempel godt forestille sig, at hvis telefonerne bliver sendt til steder hvor de genanvender de tekniske ”næringsstoffer”, så der kan produceres flere telefoner, ville det måske i sidste ende kunne skabe besparelser for firmaer som Apple. De nye idéer skal altså kunne sørge for, at man kunne lave produkter der kan blive til fødslen af nye produkter, så produktets afbrænding ikke er nødvendig.

# data[].attributes.body
Verdensmarkedet har et problem, materialer og ressourcer går til spilde eller forurener naturen efter brug. Dette problem er både dyrt for økonomien og for fremtidens planet. Det vil den tyske kemiker Micheal Braungrat lave om på, med sit nye koncept ”Cradel to Cradel.” Begrebet C2C betyder at produktet efter brug, enten er biologisk nedbrydelig eller kan genanvendes fuldstændig. I sin virksomhed Hamborg har Micheal Braungrat været med til at udvikle mange C2C produkter, som er klar til at komme på verdensmarkedet. Det kan være alt fra en drink i en nedbrydelig plasticpose til en bil som kan genanvendes fuldstændig. Men hvorfor er det så ikke vi ser den nye nedbrydelig Ford eller Puma sko som er kan ryge komposten?

Det er desværre ikke alle firmaer som er gået i gang med storstillet C2C produktion, da prisen på varerne ville stig, og virksomheden frygter at folk vil vælge andre produkter som er billiger. Det er dog på trods af C2C er bedre kvalitet og bedre for mennesker.

I byen Venlo indført C2C ”hovedstaden” i Europa. En by som har haft svært ved at udvikle sig, pga. de kloge unge flygtede til storbyen, så snart de var uddannet. Med C2C har de bragt spændende arbejdspladser til byen og skabt udvikling. Venlo har bygget nyt rådhus og skole som er C2C. På rådhuset har det betydet bedre belysning og maling som optager mirkopartikler så mennesker ikke indånder dem. På den måde har rådhuset gladere og friske ansatte som arbejder effektivt og sjældent er syg. De estimere at besparelserne er på omkring 460.000 euro om året.

Kan Teknologi industrien følge efter med det gode eksempel og blive C2C? Der findes allerede mobilen fairphone som er lavet af genbrugs materialer og fairtrade mineraler. Telefonen er nem at reparerer og alt der går i stykker bliver også genbrugt, derfor tror jeg det er muligt at vi i fremtiden kan få C2C telfoner, hvis bare os forbrugere er villig til at betale prisen for bæredygtighed og genbrug. Så er vi det?

# data[].attributes.body
I dokumentaren C2C fortæller Michael Braungrat om en ny innovativ tankegang, der skal reducere co2 udledningen under produktionen af diverse brugsmidler. C2C handler primært om at kunne producere og fremstille co2 neutrale produkter, som kan blive genanvendt og er 100% bionedbrydeligt.

Der forekommer dog flere problematikker ved at være 100% klimaneutral, eftersom at selve prisen på produktet derefter vil stige, da der skal tages højde for flere faktorer. Man kan spørge sig selv om dette er realistisk, da økonomien har så stor indflydelse på et produkt’s “marketing”. Man vil jo ikke selv betale 20+% mere for sin smartphone, hvis man kan lade være. For at en C2C-produktion skal være realistisk, skal man tage højde for de økonomiske omkostninger, og derefter være sikker på, at ens målgruppe er villig til at betale de yderligere omkostninger.

Én af Michaels hovedpointer er, at vi er nødt til at være tålmodige, og se fremad. Det kan være at priserne stiger, men at vi istedet for kan have en mere positiv indflydelse, ikke bare for klimaet, men også for hinanden. "95% af mennesker vil være gode, hvis man giver dem chancen."

# data[].attributes.body
Mobilproducenter skal tænke i innovative baner hvad angår grundstoffer i deres produktion, hvis de ønsker deres produkter cradle to cradle certificeret. Heriblandt er Apple interesseret i at rette fokus mod deres egne miljømæssige tiltag, da de udmærket er klar over, at fremtidens salg er afhængig af bæredygtige tiltag og innovative løsninger.
Forudsætningen for, at Apple, andre mobilproducenter og generelt en virksomhed kan blive cradle to cradle certificeret er, at alt i produktet skal være genanvendeligt, men er en sådan udvikling overhovedet realistisk, kan man spørge sig selv - opvejer udbyttet omkostningerne?

Jeg har ikke svaret, men for mig er en afgørende milepæl i omstillingen af virksomhedernes produktion, at en så stor aktør som Apple retter fokus mod miljømæssige tiltag, da netop et firma som Apple har ressourcerne til tilslutte sig cradle to cradle. Apple inspirerer, med et sådant tiltag, andre virksomheder, og som Michael udtaler i dokumentaren: ”95% af alle mennesker vil være gode, hvis de fik chancen for det”. Stort set alle mennesker (virksomheder) har altså et ønske om at forbedre den verden, de lever i under forudsætning af, at det ikke kræver for store ændringer i deres adfærdsvaner.
Jeg kommer sådan til at tænke på, da vi besøgte MIMA i efteråret, at de hævdede, at en potentiel udfordring for bæredygtige tiltag er, at virksomheder har nok (økonomiske) bekymringer på kort sigt. I lyset af disse ord virker det ikke synderligt realistisk, at virksomheder vil prioritere cradle to cradle over deres nuværende produktionsadfærd.

Måske kan konkurrencen mellem mobilproducenterne og Apples tiltag i sig selv igangsætte en omstilling i produktionen. Jeg er i hvert fald af den overbevisning, at en virksomhed som Apple kan blive en afgørende frontløber for at implementere radikale ændringer i virksomhedernes adfærdsvaner. En anden potentiel udfordring der kan opstå i kølvandet her på er, hvordan vi sikrer, at forbrugerne tyer til disse adfærdsregulerende tiltag?

# data[].attributes.body
"It is the innovation engine that makes ouer products much better than any product in the market" lyder ordene fra Michael Brungart, der her understreger, hvordan at cradle2cradle vil gøre et produkt produceret på baggrund af cradle2cradles principper overlegen alle andre produkter på markedet. Og ja, han har helt sikkert fat i noget - Men er det nu også blot så simpelt?

I vores arbejde gennem de sidste uger står det klart, at produktionen af de produkter vi omgiver os med gennemgår en lang række led fra udvinding af råstofferne til det færdige produkt. Aspekter som bæredygtighed, her både den økonomiske, sociale og miljø dimension, transport, forbrugerens bevidstved og meget mere spiller ind.  Med denne viden i baghovedet, er det tydeligt at cradle2cradle princippet er mere vanskeligt at indføre, også på trods af Brungarts formaninger om at produktionens øgede omkostninger kompenseres af produktets øgede værdi.

Tager vi mobilen som eksempel, er det et produkt som resultat af over 40 forskellige råstoffer, komponenter fra verden over og en globaliseret produktion. Her udfordres cradle2cradle princippet, idet at man må revidere og omlægge alle værdikædens led i produktionen af en mobil for at få et bæredygtigt produkt i sidste ende, der herefter kan indgå i den tekniske cyklus.

Selvom opgaven virker uoverskuelig, ser vi også producenter som Apple, der med innovation prøver at forbedre deres produkter til det bedre. Fx når de udvikler en ny form for aluminium, der skal indgå i produktionen af deres IPhones. Om det så blot er pga. branding, på baggrund af den stigende interesse for et bæredygtig design, kan diskuteres.

Selv om omlægningen til produkter med cradle2cradle certifikat er en større omlægning af hele produktionen og i alle værdikædens led, tænker jeg, at Brungart har fat i noget. Producenterne (og i høj grad også forbrugerne) må vende deres tankegang om fra at ville reducere affaldsproduktionen, til at tænke i nye baner hvor at genanvendelige materialer bruges i produktionen, så at et produkt kan indgå en cirkulær livs-cyklus, frem for fra "vugge" til "grav".

# data[].attributes.body
Cradle-to-cradle (C2C) er et designkoncept, der tager udgangspunkt i den cirkulære økonomi, hvor materialer enten nedbrydes og indgår i et biologisk kredsløb eller indgår i et teknologisk kredsløb, hvor materialerne genanvendes nemt. C2C er et koncept, der kan bruges på alle tænkelige produkter og visionen for C2C er på den måde at lave samfund, der kan køre på vanlig vis helt uden at producere affald, hvis det bliver implementeret ordenligt.

C2C er et koncept, der er udviklet af Michael Braungrat, og han siger at det er en ny innovation tankegang, der skal bruges for at C2C skal lykkedes. Han bruger f.eks. et citat fra Einstein til at underbygge dette: ”man kan ikke løse et problem med samme tankegang som skabte problemet i første omgang”.  C2C handler altså om at lave bæredygtige innovative produkter. Her skal bæredygtigheden ses på 3 plan: social bæredygtighed, miljømæssig og økonomisk bæredygtighed. Den sociale kommer i spil idet C2C også bør implementeres på den måde, så folk arbejder bedre sammen. Her kommer han med eksemplet fra en C2C bygning i Venlo (en by der er kendt som C2C’ hovedstad), der er designet på en måde så materialerne den er bygget af kan genbruges og at bygningen er indrettet på sådan vis, at den påskynder menneskeligt samarbejde, der i sidste ende fører en mere økonomisk effektiv arbejdsplads, da der bliver sparet arbejdstimer.

C2C produkter kan dog godt være svære at gøre økonomisk rentable, da den (på nuværende tidspunkt) innovative udvikling og produktionsmetode er mere omkostningstung. Dette problem siger Braungrat imidlertid vil løses ved at forbrugeren efterspørger C2C produkter mere. Efterspørgslen stiger, da et C2C produkt også har en signalværdi og etisk aspekt, der siger ”jeg går op i bæredygtighed”. Derfor har virksomheder også en interesse i C2C, da det signalerer, at de tager deres CSR (virksomhedens sociale ansvar) alvorligt, og kunder derfor gerne vil købe deres produkter. Det var f.eks. grunden til at Ford inkorporerede C2C i udviklingen af en ny bil, men så alligevel ikke ville sætte den i produktion - bilen havde altså god PR-værdi for Ford.

Hvis Apple f.eks. skulle implementere C2C ville det altså have en positiv marketingseffekt på dem. Der ligger imidlertid en masse tekniske problemer med reelt at implementere det i et produkt, da C2C genopfinder produktet fuldstændigt. C2C handler nemlig ikke om at gøre det dårlige bedre, men helt at fjerne de dårlige sider ved produktet og finde på nye løsninger. Ulempen ved Apples telefoner er, at de indeholder utrolig mange forskellige grundstoffer (40+), og derfor er det ikke nødvendigvis et skridt i den rigtige C2C-retning, at de forsøger at genanvende nogle få af deres grundstoffer som aluminium og guld. Det er selvom Apple har udviklet nye måder at genanvende aluminium i deres produkter på. Her ligger der sandsynligvis et lige så stort økonomisk perspektiv, da det er værdifulde grundstoffer og telefonerne har en høj lødighed (koncentration) af grundstofferne.

Som forbrugere har vi vænnet os til at Appels produkter og deres strategi er innovativ, og ikke går på kompromis med noget - undtagen dele af bæredygtigheden. Hvis Apple og andre telefonproducenter skal ændre denne strategi, skal det være fordi at det forbrugeren efterspørger det. Let’s face it virksomheder vil altid søge mod hvad der økonomisk bæredygtigt og rentabelt, og hvis det ikke er det nu, så er det fordi, at de regner med, at det vil det blive på sigt. C2C giver dog stadig god mening at implementere, selvom det miljømæssige perspektiv fjernes, for så har vi bare fået nogle bedre produkter, materialer, tankestrukturer etc.

# data[].attributes.body
Hvis man skal lave mobiltelefonen til et produkt, der kan få cradle-to-cradle certifikatet, så skal man ikke tænke på optimering af det, man allerede har, men i stedet tænke innovativt og tænke i helt nye grundstoffer, man kan anvende. I videoen vælger et firma fx at lave håndklæder, der ikke er lavet af bomuld. Apple er interesseret i at kunderne ser, at de laver miljømæssige tiltag, idet at det i stigende grad bliver en vigtig faktor, for om man køber produktet eller ej. Derfor regner man med at det bliver vigtigere og vigtigere for firmaer at få cradle-to-cradle certifikatet.

Inde på Apples hjemmeside i deres miljø-ansvars-rapport (s. 27), nævner de følgende om aluminium: “To use 100 percent recycled aluminum, we had to invent a whole new kind. Standard recycled aluminum accumulates impurities each time it’s recycled. So we engineered an alloy that can accommodate scrap sources of aluminum and delivers the same strength, durability, and flawless finish”. Man bliver altså nødt til at stille sig selv det spørgsmål om, hvorvidt alt er genanvendeligt i et bestemt produkt? Hvis ikke, må man kigge i nye retninger, som Apple har gjort her ved at finde en ny form for aluminium. Men når mobiltelefonen består af over 40 forskellige grundstoffer, som betyder utrolig meget forskning, tid og investering, er det så overhovedet muligt, at man kan opnå cradle to cradle med mobiltelefonen?

Endvidere kan man også diskutere, hvorvidt cradle to cradle princippet egentligt lever op til bæredygtigheds aspekt angående økonomien. I videoen bliver der nævnt, at man prøvede at lave en bil, der levede op til cradle-to-cradle princippet, men man stoppede, fordi de ikke økonomisk kunne betale sig. Endvidere nævner de også, at man skal indtænke det etiske princip. Hvad der helt konkret henvises til angående etik kan være svært at sige men det, at disse faktorer også spiller ind, fortæller os, at det ikke er så lige så bare at lave alt genanvendeligt fra den ene dag til den anden. Der nævnes også en andet firma, hvor det tog to år for dem, før de havde et cradle-to-cradle produkt. Man skal derfor huske at tage med i ens overvejelser, at det ikke blot handler om, hvad der teoretisk kan lade sig gøre.

Idet Apple har en stor profit, når man kigger på figuren angående ‘distribution of value for iPhone 2010, må man formode, at de som firma har en stor nok kapacitet til at gå ind i cradle-to-cradle udviklingen. I modsætning til andre firmaer, så vil det kunne være økonomisk bæredygtigt, idet de har så mange penge. Det man kan se, at Apple har gjort godt i forhold til cradle-to-cradle, er, som der blev nævnt tidligere, at de har fundet en ny form for aluminium, hvilket lige præcis er i den innovative ånd. Det, det så handler om viderehen, er, at de skal igennem en innovativ proces med alle 40 grundstoffer, der er i deres produkter. Det vil tage tid, men man må formode at det i sidste ende kan betale sig, for som der siges i videoen, så vil cradle-to-cradle nok være fremtiden og dermed være attraktivt for firmaer. Men spørgsmålet er så, hvorvidt det kan betale sig økonomiske for Apple?

# data[].attributes.body
Helt basalt handler cradle-to-cradle (C2C) om at eliminere affaldsproduktion – frem for bare at reducere.
Braungart tager altså fat i problemet fra bunden, hvor han med samarbejder f.eks. laver et håndklæde, som på ingen måder skader naturen, da det er fuldstændigt uskadeligt og bionedbrydeligt. Da én siger, at hvad der er teknisk muligt, ikke nødvendigvis er økonomisk rentabelt, svarer Braungart at C2C gør produktet bedre (underforstået gør det mere værd), hvorfor han mener, at det er økonomisk rentabelt. I byen Venlo, som ellers mest er kendt for Holland Casino og som blaffe-destination, har man i høj grad forsøgt at implementere C2C f.eks. i en skole, hvor en lang række positive effekter som bedre indeklima, bedre indlæring m.m. har vist sig.
Braungarts hovedpointe er altså, at man ikke beskytter ved at skade mindre, og at C2C er godt for naturen, mennesker og økonomi (som dog nok kan diskuteres).

# data[].attributes.body
I dokumentaren siger Michael: "95% af mennesker vil være gode, hvis de får chancen". Men hvad kan man forvente i forhold til fremtiden for C2C? Er det realistisk, at firmaer vil vælge C2C frem for traditionel fremstilling, når hele processen er mere involverende samt dyrere? Økonomien har næsten altid størst indflydelse i produktionen af et produkt, hvilket forklarer mobilens produktion i de asiatiske lande. En C2C-produktion ville uden tvivl gøre produktets pris væsentlig større, da man her skulle tage mange flere hensyn. Derfor er en C2C-produktion kun realistisk indenfor denne branche, hvis forbrugeren er villig til at betale ekstra for sin gode samvittighed, eller hvis man ser ned på ikke-C2C-produktioner. Altså gør C2C-produktioner til normen. Men kan man virkelig producere mobilens batteri og andre interne komponenter uden negativ indflydelse på omgivelserne? Det er ikke sikkert, at det overhovedet er en mulighed.

# data[].attributes.headline
I skal herunder skrive nogle indlæg til diskussion af cradle2cradle med mobilen som eksempel. Tag udgangspunkt i nedenstående dokumentar samt de pointer du har samlet op undervejs i undervisningen. Jeg følger med i løbet af formiddagen.

# data[].attributes.subject
I skal herunder skrive nogle indlæg til diskussion af cradle2cradle med mobilen som eksempel. Tag udgangspunkt i nedenstående dokumentar samt de pointer du har samlet op undervejs i undervisningen. Jeg følger med i løbet af formiddagen.