# data[].attributes.headline
Українські Карпати —

# data[].attributes.body
Українські Карпати — це фізико-географічний край Карпатської гірської країни. Вони простягаються в довжину з північного заходу на південний схід на 280 км, а в ширину з північного сходу на південний захід — на 100-110 км. Площа гірської системи 24 тис. км², а разом з Передкарпатською височиною і Закарпатською низовиною — 37 тис. км².

# data[].attributes.headline
Виникнення Карпат зу

# data[].attributes.body
Виникнення Карпат зумовлене альпійським горотворенням, яке відбулося наприкінці неогену — на початку антропогену. Становлення гірського рельєфу тривало протягом пізньоолігоценового-ранньоміоценового часу, до якого приурочують головну фазу складкоутворення, підняття флішових Карпат, зародження Передкарпатського прогину і Закарпатської западини. Головну роль у геологічній будовівідіграють осадкові флішові товщі крейдового та палеогенового віку, утворені глинистими сланцями, мергелями, пісковиками.
Сучасних геоморфологічних рис Українські Карпати набули внаслідок неотектонічних рухів та денудаційних процесів, якими створені поверхні вирівнювання, річкові долини, льодовикові, ерозійні, карстові форми рельєфу. У рельєфі Українських Карпат більшість дослідників виділяє чотири поверхні вирівнювання: полонинську пізньоміоценову-ранньоміоценову (1700-2000 м), бескидську тортонську (800-1400 м), покутську сарматську (450-730 м), лоївську пліоценову (375-400 м). Вертикальна морфоструктурна зональність виявляється в наявності реліктів пенеплену у верхньому гірському ярусі, пологих денудованих схилів у середньому, добре видимих терасових рівнів у нижньому. У плейстоцені найвищі гірські масиви (Рахівські гори, Чорногора, Полонинський хребет) зазнавали зледеніння. Тут збереглися реліктові гляціальні форми: кари, цирки, озерні улоговини, моренні вали, конуси виносу. Зі зледенінням пов'язані перигляціальні утворення у вигляді кам'яних розсипів на схилах. Значну роль у геоморфологічній будові Українських Карпат відіграють сучасні й давні річкові долини. Давні долини мають значну ширину і поздовжнє простягання. У сучасних долинах виділяють 7-8 цокольних терас, які піднімаються на 200-220 м над урізом води в річках.

Серед сучасних геоморфологічних процесів важлива роль належить рухам земної кори (переважають підняття), землетрусам, ерозії і зсувам.

# data[].attributes.headline
фауна Карпат

# data[].attributes.subject
фауна Карпат

# data[].attributes.body
У фауні Українських Карпат переважають представники лісового комплексу, особливо багато птахів (280 видів), ссавців (74 види), риб (53 види). Тут водяться благородний олень, лось, білка, альпійська бурозубка, альпійський бабак, бурий ведмідь, дикий кабан, вовк, лисиця, кріт, з птахів — трипалий дятел, кедрівка, припутень, білозобий дрізд, лісова тинівка, ялиновий шишкар, глухар. У субальпійському поясі зустрічаються снігова полівка, сойка, яструб. У водоймах — угорська мінога, струмкова форель, марена, короп та ін.

# data[].attributes.headline
Водні ресурси Карпат

# data[].attributes.subject
Водні ресурси Карпат

# data[].attributes.body
Водні ресурси Карпат використовують для водопостачання, риборозведення, виробництва гідроелектроенергії (Теребле-Рікська ГЕС у Закарпатті), оздоровчих і лікувальних заходів. Великих озер в Українських Карпатах немає. Найбільше із них — озеро Синевир (площа — 7 га, глибина — до 20 м), яке знаходиться в басейні р. Тересва в Закарпатській області на висоті 987 м над рівнем моря. Воно має завально-загатне походження. Є також невеликі озера льодовикового походження — Несамовите, Бребенескул, Марічейка та ін. В Українських Карпатах е значна кількість родовищ мінеральних вод різного складу з великими запасами.

# data[].attributes.headline
Ландшафти, рослини, тварини Кримських гір

# data[].attributes.subject
Ландшафти, рослини, тварини Кримських гір

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Анна Коритова

# data[].attributes.attachment_link.title
Кліп" Кримські гори".

# data[].attributes.headline
Кримські гори

# data[].attributes.subject
Кримські гори

# data[].attributes.body
Південний берег утворює особливу фізико-географічну область, яка розташована на крайньому півдні Криму, між Головним гірським пасмом і берегом Чорного моря. Вузькою смугою простягається вона від мису Фіолент до мису Ільї. Ширина її — від 1 до 12 км, площа — 1255 кв. кілометрів (близько 18% території гірського Криму). Ця область відокремилась як самостійний природний комплекс в кінці пліоцену у зв'язку зі зводовим підняттям гірського Криму.

# data[].attributes.headline
Клімат і ґрунти Криму

# data[].attributes.subject
Клімат і ґрунти Криму

# data[].attributes.body
Клімат Південного берега близький до субтропічного, середземноморського. Зима тут майже безсніжна, м'яка, з середньою температурою лютого від 0,5 до 4,4°С. Літо сонячне, сухе і спекотне, середня температура липня — від 20 до 25°С. Опадів небагато — від 318 до 635мм. Часто бувають зливи, які в коротких, але крутих річкових долинах і ярах нерідко викликають бурхливі, короткочасні повені і селі. У верхів'ях південнобережних річок трапляються водоспади, які не тільки гарні зовні, але й дозволяють вченим вивчати динаміку і характер стоку, ерозійні процеси.

Своєрідний грунтово-рослинний покрив Південного берега.

Тут майже поряд формуються бурі гірсько-лісові і середземноморські коричневі грунти і шиферні їх різновидності.

# data[].attributes.headline
Ґрунтовий покрив і вертикальна зональність Карпат

# data[].attributes.subject
Ґрунтовий покрив і вертикальна зональність Карпат

# data[].attributes.body
Ґрунтовий покрив Українських Карпат досить строкатий, що зумовлено різноманітністю материнських порід, складністю рельєфу та характером зволоження. На більшій частині території Українських Карпат ґрунтоутворення відбувається в основному за буроземним типом, важливе місце займає також підзолистий тип ґрунтоутворення, що пов'язано з інтенсивним промиванням.

В Українських Карпатах виявляється вертикальна зональність Ґрунтового покриву. Вона неоднакова на південно-західних і північно-східних макросхилах. У Передкарпатті в умовах достатнього зволоження на важких делювіальних суглинках сформувалися дерново-підзолисті поверхнево-оглеєні ґрунти. Вище Їх, до 1200-1400 м, поширені бурі гірсько-лісові ґрунти. На низькогірних хребтах розвинулись бурі лісові ґрунти, які мають потужний профіль з ознаками опідзолення. На крутосхиловому Полонинському хребті бурі ґрунти неопідзолені, малорозвинені, щебенюваті. Під буковими і ялино-буковими лісами сформувалися типові буроземи. Вище 1600 м під субальпійськими луками розвинулись гірсько-лучні, місцями гірсько-торфові ґрунти. На південно-західних передгір'ях в умовах теплого і вологого клімату, глибокого промивання на продуктах вивітрювання вулканічних порід сформувалися родючі буроземно-підзолисті ґрунти. На Закарпатській низовині в умовах неглибокого залягання ґрунтових вод, достатнього атмосферного зволоження, під первинною лучною рослинністю і вторинними дібровами розвинулись дернові опідзолені ґрунти, а на знижених ділянках — мулисто-болотні та торф'яно-болотні ґрунти, які значною мірою меліоровано.

# data[].attributes.headline
Українські Карпати о

# data[].attributes.body
Українські Карпати охоплюють Закарпатську область і значну частину Івано-Франківської, Львівської і Чернівецької областей.
Українські Карпати переважно середньовисотні гори, з панівними висотами 1000-1200 м над рівнем моря, а найвищі вершини сягають понад 2000 м, і серед них г. Говерла (2061 м) — найвища в Україні. Основні структурно-орографічні області мають поздовжнє простягання з північного заходу на південний схід і розчленовані поперечними річковими долинами. У межах краю виділяють такі морфоструктури: Передкарпатську височину. Зовнішні Карпати, Вододільно-верховинські Карпати, Полонинсько-Чорногірські Карпати, Рахівсько-Чивчинський масив, Вигорлат-Гутинський вулканічний хребет, Закарпатські улоговини і низовини (Березне-Ліпшанська, Солотвинська, Закарпатська).

# data[].attributes.headline
рослинність Карпат

# data[].attributes.subject
рослинність Карпат

# data[].attributes.body
За характером природної рослинності Українські Карпати належать до середньоєвропейської широколистянолісової провінції з переважанням букових, рідше дубових, а в горах — хвойних лісів, субальпійської й альпійської рослинності. Видовий склад її дуже різноманітний: тут налічується понад 2 тис. видів рослин і серед них 26 загальнокарпатських, 74 східнокарпатських ендеміків, 80 альпійських і 60 арктоальпійських видів.

Українські Карпати — найбільш лісистий регіон України. Тут понад 40 % території займають ліси. У лісопокритій площі Українських Карпат 41 % займає смерека, 35 % — бук. Решта порід покриває менші площі: дуб — 9 %, граб — 4 %. Такі породи, як береза, клен, ясен, вільха займають 6 % лісопокритої площі.

В Українських Карпатах є такі висотні пояси рослинності: передгірний дубовий, низькогірний буковий, середньогірний смерековий, субальпійський чагарниково-лучний, альпійський.

У передгірному поясі, який піднімається до 400-500 (700) м, переважають діброви, поширені також смереково-букові ліси та похідні грабняки, бучини, смерічники, осиково-вільхові ліси. Низькогірний пояс на різних схилах піднімається від 500-700 до 1000-1200 м і 1350-1450 м, у ньому домінують високостовбурні бучини, смереково-букові, грабово-букові і дубово-букові ліси. У поясі смерекових лісів, верхня межа якого сягає 1350-1500 м, переважають вологі чисті сурамені та буково-смерекові сурамені. Чисті смерекові ліси займають верхні частини схилів Чорногори, Рахівських гір, Чивчин, Горган.

У субальпійському поясі на висотах 1200-1500 м, 1650-1850 м представлені зарості гірської сосни, ялівцю, вільхи зеленої, рододендрону східнокарпатського, поширені злакові й різнотравні луки.

# data[].attributes.headline
Флора Кримських гір

# data[].attributes.subject
Флора Кримських гір

# data[].attributes.body
У флорі немало реліктових і ендемічних видів і підвидів. З майже 2400 видів рослин, що ростуть у гірському Криму, на Південному березі зустрічаються більше 1700 видів. Третя частина всіх ендемічних видів гірської частини півострова властива тільки південнобережним ландшафтам. Великі площі тут займають соснові, букові і дубові ліси. У важкодосяжних місцях збереглися реліктові зарості тису ягідного, сосни Станкевича, ялівця високого, фісташки туполистої, які внесені до Червоної книги України.

Найбільш широко розповсюджений плющ кримський. Ця повзуча рослина росте у тінистих лісах не тільки південного, але й північного схилів. Також тут ростуть:жасмин чагарниковий, вязель емеровий, піраканта червона, рускус понтійський, рускус під'язичний, чист кримський.

# data[].attributes.headline
Клімат Карпат

# data[].attributes.subject
Клімат Карпат

# data[].attributes.body
Клімат Українських Карпат помірноконтинентальний з надмірним і достатнім зволоженням, м'якою зимою з відлигами, нестійкою тривалою весною, нежарким літом і теплою осінню.

На клімат Карпат значний вплив має гірський рельєф, який зумовлює вертикальну кліматичну зональність та позначається на взаємодії радіаційних і циркуляційних процесів. Сумарна річна сонячна радіація в Передкарпатті й на Закарпатській низовині становить 4000-4100 МДж/м², а радіаційний баланс — 1800-1830 МДж/м².

З підняттям у гори значення останнього зменшується на 25—30 %.

На території Карпат панують атлантичні й трансформовані континентальні повітряні маси. Іноді сюди проникають арктичні повітряні маси. Антициклонна циркуляція переважає над циклонічною. Опади приносять циклони, переміщуючись із заходу на схід або північний схід з територій, розташованих на захід від Карпат. Циклони, які приходять із Середземномор'я, супроводжуються значними опадами і сильними вітрами. У Карпатах відбувається гірсько-долинна циркуляція, дмуть схилові вітри, виникають фени. Висота гірських хребтів, їх орієнтування та експозиція зумовлюють неоднакове надходження сонячної радіації, розподіл температур, опадів та ін. Рельєф зумовлює вертикальну кліматичну зональність. Так середні температури січня у Передкарпатті -4...-5 °С, у Закарпатті -3 °С, а в горах -6...-8 °С. Зима м'яка, багатосніжна, нерідко з тривалими відлигами, особливо в Закарпатті. У горах спостерігаються температурці інверсії. Тривалість зими в Закарпатті до 2,5 міс, а в горах на висоті 850 м — 4 міс. Літо в Карпатах не жарке, з дощами. Середні температури липня у Передкарпатті +18...+19 °С, у Закарпатті +20 °С, а в горах +7...+13 °С.

З підняттям на кожні 100 м у Карпатах літо запізнюється на 8-9 днів і на 5-6 днів раніше закінчується. Гори і передгір'я надмірно зволожуються: на рік у передгір'ях випадає 800—1000, а в горах — 1500-1800 мм опадів; більшість їх припадає на теплий період.

Зима в горах триває від 3,5-4 міс на висотах 850-1000 м до 5 міс на вищих гіпсометричних рівнях. Зимовий сезон характеризується значними снігопадами і відлигами, під час яких денна температура може сягати +10 °С і більше; у цей час відбувається сходження снігових лавин. Абсолютний мінімум температур доходить до -37 °С і навіть -42 °С. Весна триває 90-120 днів і характеризується різкими коливаннями температур. На висоті 1200-1300 м заморозки трапляються і в червні. Майже кожної весни відбуваються вітри значної швидкості. Літо в горах триває 1,5-2,5 міс.

Максимальні літні температури не перевищують +30 °С, але бувають прохолодні дні, а іноді навіть із заморозками. Осінь тепла і сухіша, ніж літо.

Велика роль у природному середовищі Українських Карпат належить річкам. Значна кількість опадів, гірський рельєф сприяли розвиткові густої гідрографічної мережі, яка в горах становить 1-1,2 км/км². Річки, що стікають з Українських Карпат, належать до басейнів Дністра, Дунаю та Вісли. Ріки характеризуються високою водоносністю, добре вираженим паводковим режимом, значним нахилом русел, швидкою течією. На річках є пороги і водоспади.

# data[].attributes.body
Багатоповерхове принаддя, а також підняття осьової зони, яке продовжується до сучасного часу, і зниження узбережної зони Кримських гір сприяють інтенсивному розвитку обвалів, зсувів, зміщень вапнякових відторгнень по сланцевому схилу у бік моря. У західній частині Південного берега розміщено близько 50 великих гір-відторженців, складених, головним чином, рифовими мармуроподібними вапняками. Ці гарні скелясті гори з їх цікавою будовою і формами рельєфу, реліктовими грунтово-рослинними комплексами мають велику наукову цінність. За допомогою, наприклад, визначення об'ємів вапнякових брилових навалів і відстаней удалося визначити швидкості, з якими берегова лінія і обрив яйли відступають до півночі. Бони виявилися невеликими (1-2 мм на рік), але за останній мільйон років (антропогенний час) це привело до відступання південнобережного урвища на північ приблизно на 2 км.

Деякі відторженці, як гори Кішка і Крестова, миси Ай-Тодор, Мартьян, Генуезька скеля, Адалари та інші, рухаючись по схилу, досягли берега Чорного моря. Інші зупинились в середній частині схилу — це скелі Ласпі, гори Біюк-Ісар, Суничний гребінь, Ай-Нікола, Парагільмен. Нарешті, біля самої яйли, мовби тільки що народилися, притулилися гори-відторженці Мочук, Нішон-Кая, Могабі та інші. Багато з них є пам'ятками природи.

Своєрідний характер рельєфу Південнобережжя доповнюють багаточисленні виходи вулканічних порід, які утворюють зараз гірські куполи (магматичні діапіри, давні вулканічні масиви). Ці свідки складної геологічної історії Криму мають великий інтерес з точки зору походження, мінералогічного складу гірських порід і сучасного розвитку рельєфу.