# data[].attributes.body
Mira aquest vídeo i fes-ne un resum. Hauràs de parlar sobre la definició de MITE, autors grecoromans que expliquen mites, quines llegendes s'utilitzen al vídeo per explicar l'existència de l'Atlàntida, quin filòsof grec parla sobre el mite d'aquest continent, quin escriptor català en fa un poema, què en penses tu personalment? va existir aquest continent? Entrega el dia 29 de maig

# data[].attributes.headline
Recursos per fer la traducció del cap. VII

# data[].attributes.subject
Recursos per fer la traducció del cap. VII

# data[].attributes.attachment_link.title
EL NARRADOR DE CUENTOS   DEDALO E ICARO  ESPAÑOL LATINO

# data[].attributes.attachment_link.title
Lingua Latina Per Se Illustrata Cap.7 Puella et Rosa

# data[].attributes.body
1.- Traducció i recerca de paraules noves.
2.- Llista de vocabulari nou.
3.- Anàlisi d'estructures i gramàtica nova.
4.- Resolució dels pensums.
Enviar-ho per correu a la Vanessa.

# data[].attributes.headline
PEL·LÍCULES PER VEURE I TREBALLAR INDIVIDUALMENT.

# data[].attributes.subject
PEL·LÍCULES PER VEURE I TREBALLAR INDIVIDUALMENT.

# data[].attributes.body
6)  Astèrix i Obelix contra Cèsar de Claude Zidi - 15 de maig
7)  Furia de Titans de Louis Leterrier i Percy Jackson de Chris Columbus - 29 de maig
8)  POMPEIA, L’ÚLTIM DIA de la BBC
9)  Jàson i els Argonautes de Nick Willing
10)  Àgora de Alejandro Amenábar
11)  Helena de Troia de John Kent Harrison
12)

# data[].attributes.body
Cal que el traduïu i em feu arribar tots els dubtes (aquest encara el teniu en paper). Haureu d'enviar-me la traducció i els pensums.

# data[].attributes.body
Tria un personatge història real de l'antiga Roma i crea un perfil fictici privat a IG. Comparteix-lo amb mi i els teus companys. Intenta reflexar el dia a dia del teu personatge amb 20 publicacions i alguns destacats. Fes servir fragments de textos com a peus de pàgina o hastahgs. Una vegada valorada l'activitat hauràs d'eliminar el compte.

# data[].attributes.body
Aquí us deixo una llista bastant complerta de figures estilístiques que us poden ajudar a qualsevol matèria de l'àmbit COM.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Coneguda també amb el nom d' harmonia imitativa consisteix a repetir un mateix so o sons dins una clàusula o més, especialment la repetició del mateix so al començament de dos o més mots consecutius o situat a intervals curts. És la figura més freqüent a Virgili.

Ús de paraules en un sentit contrari a llur pròpia significació.

Eumenides ( cf. Verg. Aen. 6,280):
'benefactores' per a designar les Erínies o Fúries.

Contrast que neix de l'acostament de dues idees, expressions, etc., que s'oposen l'una a l'altra.

És un tipus concret de braquilogia que consisteix en l'omissió d'un element necessari en el pensament lògic, però present en l'enunciat anterior o posterior.

Anomenada també reduplicació, geminació o repetició expressiva, consisteix a repetir un mot o un grup de mots en un espai breu ( cf. Anàfora i Anadiplosi).

sed nunc Italiam magnam Gryneus Apollo
Italiam Lyciae iussere capessere sortes (Verg. Aen. 4,345-346)

Adjectiu emprat amb finalitat expressiva que subratlla o atorga una qualitat sense modificar l'extensió ni la comprensió del nom que acompanya. Pot ser epithetum ornans (és a dir, innecessari per a la comprensió del text) o constans (intrínsecament lligat al contingut del substantiu).

pius Aeneas (Verg. Aen. 1, 220, etc.):
atorga a Eneas la qualitat de 'pietós', innecessària per a la comprensió del passatge.Dardanio Aeneae (Verg. Aen. 1,494):
l'epítet Dardanius, literalment 'descendent de Dàrdan', és a dir, 'troià', atorga una qualitat intrínseca a la figura d'Eneas.

Distribució dels elements sintàctics d'una oració en un únic vers. Es pot donar el cas que cada hemistiqui expressi una idea completa.

ipse haec ferre iubet celeris mandata per auras (Verg. Aen. 4,270).

hic Dolopum manus, hic saeuus tendebat Achilles
classibus hic locus; hic acie certare solebant (Verg. Aen. 2,29-30).

Manlleu del grec que pot ser de natura lèxica ( adytum, pontus,...), morfològica (declinació grecollatina), sintàctica (ac. de relació,...) i, fins i tot, mètrica (l'hexàmetre,...) i estilística.

Expressió d'un concepte únic per mitjà de dos termes coordinats.

(Verg. Aen. 1,1):
'canto les armes i el baró' és a dir 'canto les armes del baró'.

Alteració de l'ordre gramatical dels mots. Pel que fa al llatí, no s'ha de confondre hipèrbaton amb la manca d'un ordre rígid de les paraules del discurs ( uid. també Anàstrofe, Hysteronpróteron, Tmesi).

telum immane manu ualida quod forte gerebat (Verg. Aen. 11,552):
= ' quod telum immane manu ualida forte gerebat '.

Figura de dicció en què l'expressió és una exageració evident.

quantus Athos aut quantus Eryx aut ipse coruscis
cum fremit ilicibus quantus gaudetque niuali
uertice se attollens pater Appenninus ad auras. (Verg. Aen. 12,701-703).

Anomenat també homoioteleutia, consisteix en la repetició de la síl·laba o síl·labes finals de dos o més mots. De vegades la repetició no és del tot exacta i aleshores la figura resultant rep el nom d' assonància.

moriamur et in media arma ruamus (Verg. Aen. 2, 353):
'morim i llancem-nos enmig de les armes', és a dir, 'llancem-nos enmig de les armes i morim'.

Anomenada també pregunta retòrica, consisteix a enunciar una afirmació mitjançant l'interrogant. S'empra com a ornament emfàtic, atesa l'obvietat de la resposta.

... 'O miseri, quae tanta insania, ciues?
creditis auectos hostis? aut ulla putatis
dona carere dolis Danaum? sic notus Vlixes? (Verg. Aen. 2,42-44).

Negació del contrari d'allò que es vol afirmar.

haud ignota loquor (Verg. Aen. 2,91):
'parlo de fets no desconeguts', és a dir, 'parlo de fets coneguts'.

tempestas (Verg. Aen. 7,223):
'huracà', metàfora per uis bellorum.

Figura de pensament que consisteix a designar una noció amb el nom d'una altra, prenent l'efecte per la causa, el contingut pel continent, etc., o viceversa.

Enfrontament de dos mots, o dues frases, de significat contrari ( uid. Antítesi).

pubentesque genae et iuuenali in corpore pallor(Verg. Aen. 12,221):
on pubentes genae està en contradicció aparent amb pallor.

Figura retòrica que expressa el contingut d'un mot per mitjà d'altres amb finalitat embellidora o eufemística.

Anomenat pels romans traductio, consisteix en la repetició d'un nom, un pronom o un verb en formes diferents.

Figura retòrica consistent en l'acostament de dos membres conceptualment paral·lels, però de manera que els termes del segon estiguin disposats en l'ordre invers dels del primer, cf.: Cal menjar per a viure i no viure per a menjar ( cf. oportet esse ut uiuas, non uiuere ut edas [ Rhetorica ad Herennium 4, 28, 39]).

Concordança total o parcial de fonemes amb què acaben dos o més versos a partir de la darrera vocal accentuada. És, però, poc freqüent en la poesia llatina. És una variant de l' Homeotelèuton.

uel Danaum Phrygios iaculatus puppibus ignis!
squalentem barbam et concretos sanguine crinis (Verg. Aen. 2,276-277)

Anomenada pels romans constructio ad sensum, consisteix a establir una concordança semàntica en detriment de la lògica gramatical.

Manteniment d'una estructura en dues o més frases ( uid. Paral·lelisme).

hac fugerent Grai, premeret Troiana iuuentus;
hac [ sc. fugerent] Phryges, instaret curru cristatus Achilles. (Verg. Aen. 1,467-468)

Anomenat també comparació, és una figura retòrica que consisteix a establir una comparació explícita entre dues coses diferents.

... [sc. Dido] qualis commotis excita sacris
Thyias, ubi audito stimulant trieterica Baccho
orgia nocturnusque uocat clamore Cithaeron
(Verg. Aen. 4,301-303)

Fenomen pel qual s'amplia o es restringeix el significat d'un mot prenent el tot per la part o la part pel tot, el gènere per l'espècie o l'espècie pel gènere, el singular pel plural o el plural pel singular.

la part pel tot: puppis (Verg. Aen. 2,256) 'popa' (= nau).

matèria per l'objecte: spumas salis aere ruebant (Verg. Aen. 1,35) 'trencaven les escumes de la sal (= mar) amb el bronze <de les proes> (= naus)'.

Anomenada també asimetria, consisteix en la manca de simetria o paral·lelisme entre dues o més estructures.

in dumis interque horrentia lustra (Verg. Aen. 11,570):
'dins els matolls i entre els eriçats cataus de les feres (= entre matolls i eriçats cataus de feres)'.

tu mihi... tu sceptra Iouemque concilias (Verg. Aen. 1,78-79):
on l'expressió sceptra conciliare significa 'procurar el ceptre', és a dir, 'donar el ceptre', però Iouem conciliare 'guanyar-se <la benevolència de> Júpiter'.

# data[].attributes.attachment_link.description
Coneguda també amb el nom d' harmonia imitativa consisteix a repetir un mateix so o sons dins una clàusula o més, especialment la repetició del mateix so al començament de dos o més mots consecutius o situat a intervals curts. És la figura més freqüent a Virgili.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
FUNCIÓ SINTÀCTICA

SUBJECTE

Legati ab Cleopatra uenerunt (Livi).

Arribaren uns ambaixadors de part de Cleòpatra.

ATRIBUT DEL SUBJECTE

Iuris natura fons est (Ciceró).

La naturalesa és la font del dret.

PREDICATIU DEL SUBJECTE

Hannibal princeps in proelium ibat (Livi).

Anníbal anava el primer al combat.

APOSICIÓ DEL SUBJECTE

Gallos ab Aquitanis Garumna flumen diuidit(Cèsar).

El riu Garona separa els gals dels aquitans.

Complement de verbs i d'alguns substantius i adjectius

COMPLEMENT DIRECTE* Amb verbs transitius

* Doble CD
* Predicatiu del CD

Caesar duas legiones nouas conscripsit (Cèsar).
Catilina iuuentutem mala facinora edocebat (Sal·lusti).
Vercingetorigem probantimperatorem (Cèsar).

Cèsar allistà dues noves legions.
Catilina ensinistrava el jovent en actes criminals.
Tothom accepta Vercingètorix com a cap suprem.

COMPLEMENT D'EXTENSIÓ
∅ prep. / + prep.
* En l'espai
* En el temps

Ab his castris oppidum aberat milia passuum octo (Cèsar).
Carneades nonaginta uixit annos (Ciceró).
Ludi per decem dies facti sunt (Ciceró).

La ciutadella distava vuit milers de passos d'aquest campament.
Carnèades visqué noranta anys.
Els jocs foren celebrats al llarg de deu dies.

COMPLEMENT DE DIRECCIÓ
∅ prep. / + prep.
* Direcció (locus quo)

Sexto die Delum uenimus (Ciceró).
Haedui legatos ad Caesarem mittunt (Cèsar).
In portum accederunt (Ciceró).
Exercitum Rhodanum traiecit (Ciceró).

Al sisè dia arribem a Delos.
Els hedus envien emissaris a Cèsar.
S'aproparen al port.
Dugué l'exèrcit a l'altra riba del Ròdan.

COMPLEMENT OBJECTIU
Nota: Hom l'anomena també
'acusatiu de relació'.
Loricam induitur (Virgili).

Es posa la cuirassa.

* SUBJECTE

Cupio te ad me uenire (Ciceró).
Pontem iubet rescindi (Cèsar).

Desitjo que tu vinguis al meu costat.
Mana que el pont sigui destruït.

*ATRIBUT

Legem breuem esse oportet (Sèneca).
Piscatorem te esse postulas (Plaute).

Convé que la llei sigui breu (= tingui un redactat breu).
Afirmes que tu ets pescador.

* PREDICATIU

Eos tribunos militum... potius quam consules creari placuit (Livi).

Va semblar bé que aquells fossin anomenats tribuns dels soldats en comptes de cònsols.

COMPLEMENT DE NOM

Flos purpureus rosae (Horaci).
Domus Cn. Pompei (Ciceró).
Milites leuis armaturae (Livi).
De sideribus atque eorum motu disputant (Cèsar).
Doli fabricator (Virgili).
Paruo numero nauium classis est deuicta (Nepot).

La flor porpra del roser.
La casa de Gneu Pompeu.
Soldats d'armament lleuger.
Discuteixen sobre els astres i el seu moviment.
L'artífex de l'engany.
L'esquadra fou derrotada per un petit nombre de naus.

COMPLEMENT D'ADJECTIU
I DE PRONOM

Viri propria est fortitudo (Ciceró).
Auidus potentiae, honoris, diuitiarum (Sal·lusti).
Non ego salutis dignus? (Plaute).
Pastorum unus inclamat alios (Livi).
Gallorum omnium fortissimi sunt Belgae (Cèsar).

El coratge és propi de l'home.
Delerós de poder, de glòria, de riqueses.
No sóc jo mereixedor de salvació?
Un sol dels pastors crida els altres (= un dels pastors...)
Els belgues són els més intrèpids de tots els gals.

COMPLEMENT DE VERB

Hic uersus Plauti non est (Ciceró).
Huius classis ducentarum nauium fuit (Nepot).
Miltiades accusatus est proditionis (Nepot).
Piso multos codices impleuit earum rerum (Ciceró).
Sui iuris dignitatisque meminit (Ciceró).

Aquest vers no és de Plaute.
L'esquadra d'aquest va ser de dues-centes naus.
Milcíades fou acusat de traició.
Pisó ha omplert molts registres amb aquests afers.
Es recorda del seu dret i de la seva dignitat.

COMPLEMENT D'ADVERBI

Satis eloquentiae, sapientiae parum (Sal·lusti).

Força <facilitat> de paraula, escassetat de bon sentit.

Complement de verbs i d'alguns substantius i adjectius

COMPLEMENT INDIRECTE
* Amb verbs transitius

Legiones Labieno dedit (Cèsar).
İlli anulum detraxit (Terenci).

Confià les legions a Labiè.
Li arrencà l'anell.

COMPLEMENT REGIT
* Per verbs intransitius
* Per adjectius

Signo ille pepercit ignis (Ovidi).
Galli finitimi Belgis erant (Cèsar).

Aquell incendi respectàEls gals estaven molt propers l'estàtua.
als belgues.

COMPLEMENT DE FINALITAT

Habuit quaestui rem publicam (Ciceró).
Argumento sit clades Romana (Livi).

Utilitzà l'Estat Que la derrota romana serveixi per al seu profit.
de prova.

Complement circumstancial de verbs, d'adjectius i d'alguns substantius i adverbis

COMPLEMENT SEPARATIU
∅ prep. / + prep.
* Complement de lloc
( locus unde)
* C. agent animat

Labienus proelio abstinebat (Cèsar).
Erat ex eodem municipio (Ciceró).
Vrbs a militibus incensa est.

Labiè s'abstenia del combat.
Era del mateix municipi.
La ciutat va ser incendiada pels soldats.

COMPLEMENT INSTRUMENTAL-SOCIATIU - Causa
* Instrumental
∅ prep.

- C. agent inanimat
- Prossecutiu
- Limitació
* Sociatiu
∅ prep. / + prep.
- Manera
- Qualitat
- Companyia

Cornibus tauri tutantur (Ciceró).
Officia deserunt mollitia animi (Ciceró).
Naues in portu uento tenebantur (Cèsar).
Ibam forte uia sacra (Horaci).
Doctrina Graecia nos superabat (Ciceró).
Omnibus copiis ad İlerdam proficiscitur (Cèsar).
Haec summa cura recognita sunt (Ciceró).
Catilina fuit magna ui animi (Sal·lusti).
Cum equitibus D in castra peruenit (Cèsar).

Els toros es defensen amb les banyes.
No compleixen els deures per feblesa d'esperit.
Les naus eren retingudes dins del port pel vent.
Anava casualment per la Via Sacra.
Grècia ens superava en formació.
Marxa cap a İlerda amb totes les tropes.
Aquests fets han estat establerts amb gran cura.
Catilina fou d'una gran fortalesa d'esperit.
Arribà al campament amb cinc-cents genets.

COMPLEMENT D'UBICACIÓ
∅ prep. / + prep.
* En l'espai
* En el temps

Dilectum tota prouincia habere instituit (Cèsar).
In eo flumine pons erat (Cèsar).
Solis occasu copias in castra reduxit (Cèsar).
In diebus proximis decem decederunt (Sal·lusti).

Decidí fer una lleva en tota la província.
En aquell riu hi havia un pont.
A la posta de sol tornà les tropes al campament.
Se n'anaren en els deu dies següents.

COMPLEMENT SEPARATIU
∅ prep. / + prep.
* Complement de lloc ( locus unde)

Narbone reditus (Ciceró).
E foro reditus.

La tornada de Narbona.
La tornada del fòrum.

COMPLEMENT INSTRUMENTAL-SOCIATIU
* Qualitat

Vir summo ingenio (Ciceró).

Home de gran enginy.

COMPLEMENT SEPARATIU
* Separatiu
* Comparatiu

Robustus animus omni est liber cura (Ciceró).
Melle dulci dulcior (Plaute).

Un esperit ferm està lliure de tota preocupació.
Més dolç que la mel dolça.

COMPLEMENT INSTRUMENTAL-SOCIATIU
* Instrumental
* Causa
* Limitació

Onusti uino perturbata somnia cernimus (Ciceró).
Ira et metu anxius (Sal·lusti).
Hostes equitatu superiores erant (Cèsar).

Carregats de vi, tenim somnis agitats.
Turmentat per la còlera i la por.
Els enemics eren superiors en cavalleria.

COMPLEMENT SEPARATIU
∅ prep. / + prep.

Procul negotiis (Horaci).
Non longe a domo erat (Ciceró).

Lluny de les preocupacions.
No estava lluny de casa.

Sintagma constituït per un substantiu o pronom en cas ablatiu acompanyat d'un participi, generalment de present o de perfet.

SUBSTANTIU +
PARTICIPI DE PRESENT

Tarquinio regnante, Pythagoras in Italiam uenit.

Victoria, hostibus terga dantibus,
ad exercitum Romanum peruenit (Livi).

Regnant Tarquíni, Pitàgoras va arribar a Roma.

a) Donant l'esquena els enemics, va arribar la victòria a l'exèrcit romà.
b) En donar l'esquena els enemics, arribà la victòria a l'exèrcit romà.
c) Quan els enemics donaren l'esquena...

SUBSTANTIU +
PARTICIPI DE PERFET

Quieta Gallia, Caesar in Italiam incedit.

Galba, missis ad eum legatis, constituit... (Cèsar).

Pacificada la Gàl·lia, Cèsar marxa cap a Itàlia.

Havent estat enviats a ell uns legats, Galba va decidir...

Caesare duce, milites uictoriam peperunt.

<Essent> Cèsar el general, els soldats van aconseguir la victòria.

Facultat de Filologia | Departament de Filologia Llatina

Tots els continguts estan registrats amb una llicència de Creative Commons.

# data[].attributes.attachment_link.description
FUNCIÓ SINTÀCTICA SUBJECTE Legati ab Cleopatra uenerunt (Livi). Arribaren uns ambaixadors de part de Cleòpatra. ATRIBUT DEL SUBJECTE Iuris natura fons est (Ciceró). La naturalesa és la font del dret. PREDICATIU DEL SUBJECTE Hannibal princeps in proelium ibat (Livi). Anníbal anava el primer al combat. APOSICIÓ DEL SUBJECTE Gallos ab Aquitanis Garumna flumen diuidit(Cèsar).

# data[].attributes.body
Llegeix aquestes expressions i el que signifiquen i tria 10 expressions i fes-ne frases on s'utilitzi.
Pe: "A priori aquesta activitat és molt fàcil". Per cert envieu-m'ho per correu.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Avui dia, en català, s'empren amb certa freqüència un conjunt d'expressions i termes en la seva forma original llatina, molts dels quals formen part de la nostra quotidianitat lingüística i tenen la validesa que els atorguen segles de vida i tradició.

a partir del contrari

Tipus d'argumentació amb què, a partir de l'oposició de dues hipòtesis, es conclou l'oposició de les conseqüències.

de l'ou a les pomes
(= del principi al final)

Expressió horaciana ( Sàtires 1,3,6-7) de caràcter metafòric i inspirada en els àpats romans, que començaven amb ous i acabaven amb pomes.

per a les calendes gregues
(= per a mai)

davant de la lletra
(= al peu de la lletra, textualment)

cosa que cal afegir/
coses que cal afegir

Participi de futur passiu singular / plural del verb addo que s'empra com a rúbrica de les notes addicionals situades al final d'un llibre o d'un escrit.

<dit> d'una altra manera

Adverbi que ha esdevingut introductor de sobrenoms, malnoms, renoms i pseudònims.

en l'any del Senyor
(= després de Crist)

Expressió emprada en les datacions de documents i textos històrics generalment sota l'abreviació A.D.

dipòsit d'aigua

camp, espai obert

Per influència de l'anglès, s'aplica als espais universitaris, inclosos llocs d'esbarjo, jardins o zones esportives.

al voltant de

compara

S'empra en les publicacions, generalment sota les formes cf. o cfr., per a remetre a d'altres llibres o articles.

el decurs de la vida

allò desitjat /
les coses desitjades

Participi de perfet passiu neutre sg / pl del verb desidero que, substantivat, designa allò que algú desitja que li sigui atorgat.

a partir d'igual <mèrit>, per igual

Generalment s'aplica a les classificacions en competicions esportives o premis literaris quan es dóna un empat entre diversos participants.

des de la càtedra

L'expressió "parlar ex cathedra" significa parlar en un to magistral i solemne, propi dels qui s'atribueixen una autoritat absoluta o dels qui imparteixen classes de la manera tradicional. En l'àmbit eclesiàstic, fa referència a la infalibilitat del Papa quan defineix dogmes de fe o realitza canonitzacions.

fes-ho tot (factòtum)

Persona que serveix per a fer qualsevol cosa. En llenguatge jurídic, s'aplica a la persona responsable d'una operació.

en <delicte> flagrant

Expressió que s'empra quan se sorprèn algú en el moment de cometre un delicte o, per extensió, una malifeta.

en el lloc citat

en l'obra citada

S'utilitza quan es fa una citació i no es vol repetir el títol de l'obra. Es pot abreujar op.cit.

de la seva classe (= especial, peculiar)

taula esborrada

Procedent del llenguatge aristotèlic, s'aplica avui dia amb el significat de 'començar de zero'.

per la gràcia de la paraula
(= per exemple)

acabat <el termini>
(= darrer avís, ultimàtum)

Participi substantivat del verb ultimo utilitzat com a terme diplomàtic sinònim d'advertiment previ a la resolució última i definitiva d'una situació conflictiva.

# data[].attributes.attachment_link.description
Avui dia, en català, s'empren amb certa freqüència un conjunt d'expressions i termes en la seva forma original llatina, molts dels quals formen part de la nostra quotidianitat lingüística i tenen la validesa que els atorguen segles de vida i tradició.

# data[].attributes.body
Treballar un déu o deesa de l'Olimp i fer-ne un monòleg
Treballar un heroi grecollatí i fer-ne un monòleg.

# data[].attributes.headline
ACTIVITATS PER ASSOLIR ELS TRIMESTRES ANTERIORS - abril i maig

# data[].attributes.subject
ACTIVITATS PER ASSOLIR ELS TRIMESTRES ANTERIORS - abril i maig

# data[].attributes.attachment_link.title
Declaracions Daniel Roger i Aurélie Piriou. Exposició Dones de Roma. Obra Social "la Caixa"

# data[].attributes.attachment_link.title
Dones de Roma. Seductores, maternals, excessives

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La dona a l'antiga Roma és un tema que, encara avui, es manté entre ombres.

Una documentació escrita sobre emperadrius i aristòcrates encara que sigui curta, és la més destacable. Tot i així, el col·lectiu femení de les menys afavorides es pràcticament desconegut.

"Quan mirem al passat, les notícies que ens arriben són molt escasses, desarticulades i anecdòtiques, referides en la seva major part a les dones del nivell social més alt i sempre de manera marginal en els textos que relaten la vida o fets destacats dels familiars homes." - Isabel Barceló

La classe social en la que naixia una dona romana determinava el seu rol dins la societat.

Les dones constituïen una classe a part on els seus drets van variar, de la mateixa manera que els de la ciutadania, a través del temps.

Sabem en general, i fos quin fos el seu estatus, que elles mai van tenir la merescuda totalitat dels drets ciutadans que eren atorgats als homes, ni podien gaudir de la majoria dels privilegis socials o polítics dels seus congèneres.

Les nenes tampoc rebien la mateixa educació que els nens, rarament i només en ocasions molt especials, podien anar a l'escola mitjana i mai a la superior, encara que les filles dels aristòcrates van aconseguir un alt nivell cultural gràcies als preceptors particulars.

A elles no els hi era permès, per exemple, votar o ser escollides en càrrecs d'elecció o d'importància.

En la realitat romana el gènere masculí era el dominant, el rol a perpetuar i transmetre a les generacions futures.

Per una altra banda, les condicions físiques del col·lectiu femení eren bastant inferiors a les dels homes degut al desgast de les maternitats reiterades a les que estaven sotmeses i degut, també, a l'esgotador treball de la casa.

Aquelles dones que arribaven als 45 anys hi arribaven amb una salut i un aspecte fatal i desgastat.

La dona lliure romana estava sotmesa al seu pare o al seu marit i era provada de drets polítics.

Durant la República i entre les classes altes era una pràctica comuna utilitzar els matrimonis per consolidar relacions polítiques.

Però a la pràctica, les dones estaven subjectades al control casi absolut del seu "pater familias", el qual ostentava el dret de propietat personal sobre elles i inclús podien acabar amb la seves vides si aquestes cometien adulteri. També podien ser obligades a divorciar-se i tornar-les a desposar.

En aquesta denigrant moral cívica de l'antiga Roma, la dona casada no era més que un utensili al servei del marit i de l'amo de la famíla, tenia fills amb freqüència i no tenia patrimoni. Era socialment acceptat que un marit fos amo de la seva dona, com ho era de les seves filles i dels seus criats.

Durant el s.II d.C. perquè un matrimoni fos considerat legal a l'Imperi Romà es requeria el consentiment dels dos pares. El matrimoni mitjançant compra ( coemptio) continuava com a el ritual més freqüent. En aquest cas, el novio pagava per la nòvia, pesant un ase o una quantitat determinada de bronze en una balança en presencia de cinc testimonis, havent consentit ja al seu pare o al seu guardià a la transacció.

A partir del segle II les coses van canviar. La influència del estoïcisme introdueix costums més humanitàries. La dona passa a ser considerada companya del marit en canvi de ser considerada un instrument com fins llavors.

Des d'aquesta perspectiva més amable elles eren considerades virtuoses procreadores, amigues i companyes de viatge. Tot i així, sempre eren naturalment inferiors als seus marit qui esperaven d'elles que l'obeïssin sense més.

Per la part del marit, havia de respectar a la seva esposa com un amo que respecta als seus amics inferiors.

A Roma existia el divorci però, generalment, era l'home qui el sol·licitava.

A una dona de classe alta se la coneixia com a llevadora. Suposa el prototip de dona aristòcrata romana que han revelat les fonts històriques i a ella se la suposava com a exemple de mare exemplar, decència, castedat i mesura en tot.

Aquests escrit, lògicament redactats per un home, pretenen perpetuar el rol masculí mentrestant parlen de la dedicació femenina a les tasques domèstiques, com la costura.

Tot i així, es coneixen grans emperadrius com ara Lívia, Agripina la Menor o Plotina les quals van jugar les seves cartes en moment decisius per a l'Imperi. En especial durant les successions on van recolzar amb èxit als seus propis candidats al tro encara que fossin per aquest motiu la crítica social.

Les llevadores adinerades no tenien obligacions com a mestresses de casa ja que aquest era el treball dels esclaus sobre els quals manava el marit. El millor estat per a aquestes dones era la viudetat ja que les permetia ser molt més lliures que qualsevol dona casada i podien disposar de la seva fortuna tal com volien.

# data[].attributes.attachment_link.description
La dona a l'antiga Roma és un tema que, encara avui, es manté entre ombres. Una documentació escrita sobre emperadrius i aristòcrates encara que sigui curta, és la més destacable. Tot i així, el col·lectiu femení de les menys afavorides es pràcticament desconegut.

# data[].attributes.body
1.- Investiga una mica de qui és i què és l'Odissea.
2.- Kahoot tots junts.

# data[].attributes.body
1. Fes un resum del mite d'Èdip.
2. Semblances entre el mite d'Èdip i la pel·lícula.
3. Diferències entre el mite i la pel·lícula.
4. Quin altre mite podríem adaptar d'una manera de ciència ficció?

# data[].attributes.attachment_link.title
2.1. Primera declinación del latín [Latinonline.es]

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Com bé sabeu molts de vosaltres, sóc el "metaler" del bloc dels clàssics, i un dia, pensant en quina entrada podia publicar, vaig pensar en buscar informació sobre si existia algun grup de Metal que fes cançons en llatí.

Els resultats van ser positius, vaig aconseguir trobar-ne un.

Es diuen In Extremo ("fins a l'extrem" o "fins a la fi", en català). Són una banda alemanya creada a Berlín l'any 1995 i destaquen per fer Folk Metal, un subgènere que barreja música Metal amb música Folk, que es caracteritza per utilitzar instruments i cants tradicionals.

Són famosos per la gran multitud de llenguatges que utilitzen, des de l'alemany, el suec medieval, l'hebreu, l'antic alt alemany i el llatí. Una de les seves cançons més famoses en llatí que té la banda és Omnia Sol Temperat:

A continuació us deixo la lletra per si algú s'anima a cantar-la, o traduir-la amb la Montse en alguna classe de llatí:

fidem meam nota
de corde totaliter
et ex mente tota

# data[].attributes.attachment_link.description
Com bé sabeu molts de vosaltres, sóc el "metaler" del bloc dels clàssics, i un dia, pensant en quina entrada podia publicar, vaig pensar en buscar informació sobre si existia algun grup de Metal que fes cançons en llatí. Els resultats van ser positius, vaig aconseguir trobar-ne un.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Els primers assentaments romans mancaven de planificació, i el seu perfil seguia l'adaptació al medi físic, el que establia una estructura desordenada i caòtica.

La planificació urbana que es nota en les diferents ampliacions de Roma i en les ciutats de nova creació utilitzava el model hipodàmic, partia d'un traçat rectangular i geomètric amb carrils paral·lels i perpendiculars entre si. Cada quadrat formava una illa anomenada ínsula.

Els carrers de les ciutats romanes estaven pavimentades. A més hi havia aceres per als vianants.

Entre tots els carrers destaquen dues grans avingudes que recorrien de nord a sur ( cardo) i d'est a oest ( decumanus) la ciutat. Aquests dos carrers convergien en el centre del rectangle en el fòrum, l'autèntic cor de la ciutat.

El fòrum romà es va dissenyar com un espai rectangular porticat, que concentrava tota la vida pública. En ell es van aixecar els principals edificis de govern (assemblees i senat), de culte (temples), econòmics o judicials (basíliques i mercats).

Els edificis d'una ciutat romana eren: teatres, circs, basíliques, pous, clavegueres, temples, cúries, amfiteatres, termes, cases que formaven illes i aqüeductes .

En aquesta imatge podem veure una antiga ciutat amb els seus edificis principals.

Aquí com a exemple podem veure la reconstrucció de com era Bàrcino, Barcelona, a partir de les muralles que han perdurat de l'època romana.

# data[].attributes.attachment_link.description
Els primers assentaments romans mancaven de planificació, i el seu perfil seguia l'adaptació al medi físic, el que establia una estructura desordenada i caòtica. La planificació urbana que es nota en les diferents ampliacions de Roma i en les ciutats de nova creació utilitzava el model hipodàmic, partia d'un traçat rectangular i geomètric amb carrils paral·lels i perpendiculars entre si.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
UNA ESTRUCTURA QUADRICULADA

Com que a les províncies sotmeses d'Occident les ciutats eren gairebé sempre edificades de nova planta, podien ser perfectament planificades pels urbanistes. Aquests decidien on s'havia d'establir una nova ciutat i projectaven un plànol general que indicava els espais destinats a les seves diverses necessitats: habitatges, botigues, temples, places, carrers, clavagueres... L' urbanisme romà seguia un model determinat. Aquest model, igual que en molts altres aspectes de la cultura romana, deu les seves característiques més importants a la influència de les civilitzacions etrusca i grega:

Té un origen etrusc l'existència dels dos carrers principals en creu orientats en direcció est-oest ( Decumanus Maximus) i nord-sud ( Cardo Maximus). També eren una herència etrusca els rituals religiosos que s'havien de celebrar abans de construir una ciutat. En primer lloc es prenien els auguris per saber si els déus eren favorables. Més tard un sacerdot traçava un solc amb una arada marcant els límits previstos per a la nova ciutat excepte les futures portes. Aquest solc assenyalava el pomerium, el perímetre protegit pels déus, sobre el qual es construirien les muralles.

La quadrícula que resultava de la intersecció dels cardines, carrers paral·lels al Cardo Maximus i dels decumani, paral·lels al Decumanus Maximus, deriva del traçat ortogonal de les colònies gregues del sud d'Itàlia. Tot i que ja existia des d'antic, el teòric que sistematitzà aquesta projecció urbanística va ser Hipòdam de Milet, per la qual cosa es denomina "planta hipodàmica".

Relleu de la fundació d'Aquileia, Museo Archeologico, Aquileia, Itàlia.

La planta d'una ciutat es completava amb el fòrum, una gran plaça situada normalment al mig de la ciutat, a l'encreuament del Cardo Maximus i del Decumanus Maximus. Com a defenses la ciutat s'envoltava amb muralles, normalment reforçades amb torres de vigilància i quatre portes, una a cada extrem dels dos carrers principals.

Aquest traçat és força coincident amb l'estructura dels campaments militars, dels quals provenien moltes ciutats romanes, com ara la d' Empúries o Lleó. Ara bé, en la realitat, sovint el recinte no forma un quadrat perfecte, sinó que s'adapta a les condicions del terreny, de la mateixa manera que la distribució interna i les edificacions s'adapten als accidents topogràfics (desnivells, rius) o a peculiaritats locals. Les variacions podien ser petites, com les que va patir el perímetre de Bàrcino, amb els angles retallats, o molt més importants: Tàrraco, construïda en el vessant d'un turó, s'esglaonava en una sèrie de grans terrasses i s'apartava en gran mesura de l'esquema ideal.

Els carrers tenien calçada empedrada i voreres bastant altes. De tant en tant la calçada era travessada per unes fileres de blocs de pedra a la mateixa alçada que les voreres per impedir que els vehicles agafessin massa velocitat i alhora per permetre que els vianants passessin sense problemes si l'aigua de la pluja inundava el carrer. De tota manera això no passava molt sovint perquè hi havia un sistema complet de clavagueres, distribuïdes per tota la ciutat seguint el traçat de la majoria de carrers. Aquestes canalitzacions, cobertes amb llosses planes o amb un arc de mig punt, recollien les aigües residuals dels carrers, a través de forats fets als costats de les calçades, o dels edificis i cases, per mitjà de canonades de ceràmica o de plom, i les desguassaven en els rius o camps propers. Algunes de les clavagueres construïdes pels romans encara resten en servei en ciutats com ara Tarragona o a Roma.
Col·lecció d'imatges d'urbanisme romà (muralles, fòrums, carrers...) (SG)

Dos carrers de Pompeia (S.G.).

Dos carrers d'Herculà, Itàlia (S.G.).

Carrer d'Òstia, Itàlia (S.G.).

Mercat de Trajà, Roma (S.G.).

# data[].attributes.attachment_link.title
Labyrinthus. Portal educatiu del mon classic

# data[].attributes.attachment_link.description
UNA ESTRUCTURA QUADRICULADA Com que a les províncies sotmeses d'Occident les ciutats eren gairebé sempre edificades de nova planta, podien ser perfectament planificades pels urbanistes. Aquests decidien on s'havia d'establir una nova ciutat i projectaven un plànol general que indicava els espais destinats a les seves diverses necessitats: habitatges, botigues, temples, places, carrers, clavagueres...

# data[].attributes.attachment_link.description
La Fundació "la Caixa" té enllestida una exposició itinerant sobre com era la vida a les ciutats romanes. Abans de presentar-la al públic, però, han volgut provar-la en una nau industrial convidant empleats i familiars perquè la visitin, la valorin i hi diguin la seva.

# data[].attributes.attachment_link.description
Els avenços aconseguits pels romans en el camp de l'enginyeria militar van tenir la seva aplicació a l'arquitectura civil. Fins a l'època moderna no es va to...

# data[].attributes.attachment_link.title
eduCaixa | Romanorum Vita | La Ciutat Romana

# data[].attributes.attachment_link.description
Al segle I d.C. l'Imperi romà està format per una xarxa de ciutats connectades per vies terrestres i marítimes amb un poder central: Roma. Les ciutats romanes eren alhora nucli comercial, administratiu i religiós. Cada ciutat dominava un territori i gaudia d'una gran autonomia. El seu urbanisme i arquitectura va prendre a Roma com a model.

# data[].attributes.body
1.- Traducció i recerca de paraules noves.
2.- Llista de vocabulari nou.
3.- Anàlisi d'estructures i gramàtica nova.

# data[].attributes.attachment_link.description
LES CATEGORIES GRAMATICALS ELS NOMS ELS DETERMINANTS ELS ADJECTIUS ELS VERBS ELS PRONOMS ELS ADVERBIS LES PREPOSICIONS LES CONJUNCIONS LES INTERJECCIONS

# data[].attributes.attachment_link.title
Mitología griega: los 12 trabajos de Hércules

# data[].attributes.attachment_link.description
Si hay una serie de hazañas por las que Hércules es conocido es por los denominados 12 trabajos. Hércules se había casado con la princesa Megara, la hija del rey de Tebas. Con ella había tenido tre…

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Uno de los héroes más conocidos, probablemente, sea Hércules o Heracles, según si estemos hablando de la mitología latina o griega. Lo que no muchos conocen son los fallos que cometió la factoría Disney al representarlo en una de sus películas.

1. Los nombres. En la película se refieren a nuestro héroe como "Hércules" haciendo referencia a su nombre latino, mientras que el resto de personajes utilizan el nombre griego.

2. Los padres de Hércules. En la película son Zeus y Hera sus progenitores mientras que Alcmena y Anfitrión son mostrados como sus "padres adoptivos". Lo que la mitología nos cuenta es que Zeus y Alcmena son sus verdaderos padres, por lo que Hércules no es un dios sino un semidiós.

3. Las musas. En la película aparecen cinco de las musas relacionadas con las artes pero en la mitología el conjunto de musas se amplía a nueve siendo estas Calíope (musa de la elocuencia y la belleza), Clío (musa de la historia), Erato (musa de la canción amatoria), Euterpe (musa de la música), Polimnia (musa de los cantos sagrados), Melpómene (musa de la tragedia), Talía (musa de la comedia), Urania (musa de la astronomía y las ciencias exactas) y Terpsícore (musa de la danza y la poesía coral).

4. Pegaso. En la película Hércules lo crea para que ayude a su hijo, pero en verdad tanto Pegaso como Crisaor nacieron de la cabeza de Medusa cuando Perseo la cortó.

5. Megara. En la película se conoce como una chica al servicio de Hades que intenta conseguir la libertad. En la historia mitológica Hércules es recompensado por el rey tebano al que ha ayudado en una ocasión con la hija de este, la princesa Megara. Ambos cónyuges tuvieron varios hijos pero nuestro héroe los asesinó acompañados de Megara.

6. Filoctetes. En la película es un sátiro que había formado a héroes como Aquiles. En el mito él mismo es un héroe criado por Quirón, un centauro. Se conoce que Hércules le entregó su arco y sus flechas y fue el mismo Filoctetes quien mató a Paris en Troya tras matar a su vez a Aquiles.

7. Trabajos de Hércules. En la película estos trabajos aparecen de forma dispersa pero en la mitología se relatan los doce trabajos a los que Hércules hubo de someterse como castigo por haber asesinado a su mujer y sus hijos, aunque la verdadera culpa fue de Hera, quien había enloquecido a Hércules de forma transitoria para que confundiera a su familia con enemigos. Estos trabajos fueron:

El león de Nemea.

La hidra de Lerna.

El jabalí de Erimanto.

La cierva de Cerínia.

Los establos de Augias.

El toro de Creta.

Las aves del lago Estínfalo.

Las yeguas de Diomedes.

El cinturón de Hipólita.

Los bueyes de Gerión.

Las manzanas de Oro.

El Can Cerbero.

[Colaboración: Ana García]

# data[].attributes.attachment_link.title
7 errores mitológicos graves en el Hércules de Disney | The Idealist

# data[].attributes.attachment_link.description
Uno de los héroes más conocidos, probablemente, sea Hércules o Heracles, según si estemos hablando de la mitología latina o griega. Lo que no muchos conocen son los fallos que cometió la factoría Disney al representarlo en una de sus películas. 1. Los nombres.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Dotze és el nombre canònic dels principals déus grecs i romans, els anomenats déus olímpics perquè quasi tots ells vivien a l'Olimp. Però els recomptes dels dotze déus varien segons els autors antics i, si es compten tots els que són inclosos en uns o altres autors de déus olímpics, en surten... cator ze (quinze si afegim Eros).

Aquí es presenten sintèticament els déus olímpics. Per veure'ls i saber-ne més clica als seus noms.
Vegeu també:

# data[].attributes.attachment_link.description
Dotze és el nombre canònic dels principals déus grecs i romans, els anomenats déus olímpics perquè quasi tots ells vivien a l'Olimp. Però els recomptes dels dotze déus varien segons els autors antics i, si es compten tots els que són inclosos en uns o altres autors de déus olímpics, en surten...

# data[].attributes.body
Comparem mite i pel·lícula.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
1.- Los orígenes legendarios de Roma se remontan a

a.- Las guerras púnicas
b.- La guerra de Troya
c.- La guerra de las Galias
2.- Está claro que se remontan a una guerra; ahora bien, en esta guerra se enfrentaron
a.- Los griegos y los romanos
b.- Los griegos y los troyanos
c.- Los romanos y los troyanos
3.- Y todo empezó con una boda en el Olimpo. En ella se casaban un mortal y una diosa:
a.- Afrodita y Anquises
b.- Tetis y Peleo
c.- Helena y Paris
4.- A esta boda estaban invitados todos los dioses, excepto
a.- La envidia
b.- La discordia
c.- La madre de la novia
5.- Aun no siendo invitada esta señora hace acto de presencia y regala a la novia
a.- Una mantelería bordada
b.- Una pulsera de oro
c.- Una manzana de oro
6.- En el regalo figuraba una inscripción que decía
a.- Felicidades y buena suerte
b.- Para la diosa más bella
c.- Para la mujer más bella
7.- En el banquete de bodas estaban presentes tres diosas; éstas eran
a.- Afrodita, Hera y Atenea
b.- Afrodita, Artemisa y Atenea
C.- Hera, Atenea y Démeter
8.- El joven Paris es elegido por Tetis para que decida a quién ha de ser entregado el regalo. Este joven era
a.- Un muchacho troyano que cuidaba el ganado
b.- El hijo del rey de Troya
c.- El rey de Troya
9.- Cada una de las diosas candidatas al premio de belleza intenta comprar el voto del joven Paris prometiéndole
a.- Atenea le ofrece sabiduría y poder
b.- Afrodita a su vez le ofrece la mujer más bella de toda la tierra
c.- Hera no le ofrece nada
10.- Menelao era el rey de Esparta -una ciudad griega- y estaba casado con una mujer bellísima llamada
a.- Helena
b.- Casandra
c.- Creusa
11.- El rey de Micenas -otra ciudad griega- era también rey de todos los griegos. Su nombre era
a.- Eneas
b.- Agamenón
c.- Príamo
12.- Menelao y Agamenón estaban unidos por lazos de parentesco; en concreto eran
a.- Cuñados puesto que sus mujeres eran hermanas y además hermanos entre sí
b.- Hermanos
c.- No eran parientes
13.- Estos dos reyes participaron y lideraron una guerra -a la que antes nos referíamos-. Los motivos de esta guerra fueron que
a.- La esposa de Agamenón se fugó con un troyano
b.-La esposa de Menelao se fugó con un troyano
c.- Se llevaban mal con los troyanos desde siempre
14.- En esta guerra -la de antes- participaron todos los griegos, reyes, héroes y demás particulares. Entre ellos estaba el rey de Ítaca -una isla del mar Jónico, en la costa occidental de Grecia- cuya esposa le esperó pacientemente durante cerca de veinte años (¡!). Los nombres del rey y de su esposa eran
a.- Ulises y Penélope
b.- Aquiles y Pentesilea
c.- Tetis y Peleo
15.- El héroe Aquiles fue otro de los participantes en esta guerra. Su madre había intentado convertirlo en inmortal, pero había una parte de su cuerpo que no era invulnerable. Esta parte era
a.- La pierna
b.- El talón
c.- El pie

16.- Una vez finalizada la guerra y destruida la ciudad, los escasos supervivientes se embarcan a la búsqueda de una nueva patria. Al mando de todos ellos estaba un héroe, hijo de la diosa Afrodita y el mortal Anquises. El nombre de este personaje, esposo de una de las hijas del rey de Troya, era

a.- Eneas
b.- Apolo
c.- Héctor

17.- Este héroe escapa de la ciudad en llamas llevando con él los Penates de Troya - divinidades que protegen el hogar o el Estado- y acompañado de

a.- Su hijo, su padre y su esposa
b.-Su hijo y su padre
c.- Su hijo y su esposa

18.- Durante el viaje por mar -siempre a la búsqueda de una nueva patria- recala en diferentes puntos de las costas mediterráneas. En una de estas ciudades vive un romance que termina de forma trágica. La ciudad es

a.- Roma
b.- Cartago
c.- El Lacio -región de Italia-
19.- Esta ciudad en la que recala está gobernada por una reina. Su nombre es 20.- El héroe troyano y la reina viven una historia de amor que termina porque
a.- Él se cansa y decide seguir buscando una nueva patria
b.- Ella le deja porque no puede ser la amante de un plebeyo
c.- Los dioses intervienen recordándole a él la misión que le ha sido encomendada
21.- Cuando la reina se ve abandonada reacciona
a.- Maldiciendo a los hombres y declarándoles la guerra
b.- Destruyendo todas las pertenencias de su amante y olvidándole
c.- Destruye los recuerdos de su amante quemándolos en una pira a la que se arroja tras clavarse un puñal.
22.- Después de este episodio los dos amantes se reencuentran en una ocasión con motivo de
a.- La bajada del héroe a los infiernos
b.-Tras la muerte del héroe
c.- No vuelven a encontrarse nunca
23.- En este encuentro entre los dos amantes
a.- Se reconcilian y viven juntos para siempre
b.- Él intenta disculparse pero ella parece no verle
c.-No se reencuentran
24.- Nuestro héroe troyano continúa su viaje y llega con sus barcos y sus hombres a una región de Italia en la que por fin se asienta. Esta región es
a.- No es una región sino la ciudad de Roma
b.- El Lacio, en la zona central de Italia
c.- El Norte de Italia
25.- Allí se establece tras contraer matrimonio con la hija del rey Latino. Juntos -él y su esposa- fundan una nueva ciudad que lleva el nombre de su esposa. El nombre de esta ciudad es
a.- Alba Longa
b.- Lavinium
c.- Roma
26.- A nuestro héroe le sucede su hijo
a.- Rómulo
b.- Ascanio
c.- Procas
27.- El hijo hereda el trono de su padre y funda a su vez otra ciudad -metrópoli de la futura Roma-. El nombre de esta ciudad es
a.- Alba Longa
b.- Roma
c.- Lavinium
28.- Numitor y Amulio, descendientes de este personaje, tuvieron problemas por el trono...
a.- El trono le correspondía a Numitor pero su hermano se lo arrebata y además da muerte a los hijos varones del rey legítimo
b.- Amulio mata a Numitor y a todos sus descendientes varones y hembras
c.- Amulio arrebata el trono a su hermano, mata a los hijos varones de éste -para que no puedan vengar a su padre- y deja viva a la única hija
29.- El nombre de esta hija -la hija de Numitor- es
a.- Rea Silvia
b.- Alba Longa
c.- Lucrecia
30. - En realidad Amulio deja viva a su sobrina, pero antes se asegura de que ella no tenga hijos que puedan vengar a su abuelo Numitor. La forma de asegurarse esto es
a.- Encerrándola en una cueva
b.- Encerrándola en el colegio sacerdotal femenino de las Vestales
c.- Encerrándola en el palacio de manera que ningún hombre pueda visitarla
31.- El colegio sacerdotal femenino en el que ingresa la mujer de la pregunta anterior estaba consagrado al culto de
a.- Venus- Afrodita
b.- Vesta-Hestia
c.- Minerva-Atenea
32.- La diosa Vesta -Hestia para los griegos- era la diosa protectora de
a.- El matrimonio
b.- El fuego del hogar
c.- La virginidad
33.- Las votos de las Vestales obligaban a
a.- Permanecer vírgenes y mantener encendido siempre el fuego en el templo de la diosa
b.- Realizar ofrendas a la diosa y cuidar del templo
c.- Cuidar del templo de la diosa y no relacionarse con hombres
34.- El incumplimiento de estos votos conllevaba
a.- La muerte
b.- La expulsión del templo
c.- El castigo de la diosa
35.- El nombre del dios, padre de Rómulo y Remo era
a.- Mercurio
b.- Marte
c.- Zeus
36.- Rómulo y Remo se vieron enfrentados a un destino cruel, ser arrojados a las aguas de un río. El nombre de este río, que es el más famoso de Roma, es 37.- Otro personaje -en este caso bíblico- fundador de un pueblo que fue arrojado a las aguas de un río fue
a.- Moisés
b.- Caín
c.- San Juan Bautista
38.- Al igual que el personaje bíblico Rómulo y Remo se salvaron de morir ahogados, en este caso porque las aguas del río estaban revueltas y la cesta en la que estaban fue a parar a la orilla . Allí sus gemidos fueron escuchados por
a.- Un pastor que los recogió y los llevó a su casa
b-. Una loba que los amamantó
c.- El pastor Fáustulo
39.- Cuando Rómulo y Remo crecieron lucharon contra Amulio y devolvieron el trono a su abuelo Numitor. Ellos a su vez decidieron fundar una nueva ciudad. El ser gemelos decidieron que sería elegido rey aquel de los dos que
a.- Viera aparecer más aves por su derecha
b.- Venciera al otro
c.- Eligieran los dioses
40.- Fue elegido rey de la nueva ciudad
a.- Remo
b.- Rómulo
c.- Los dos gobernaron por turnos
41.-La ciudad de Roma fue fundada en el año 42.- La ciudad de Roma es conocida con el nombre de
a.- La ciudad de las siete colinas
b.- La ciudad imperial
c.- La capital del mundo romano
43.- Tras la fundación de la ciudad y ante la escasez de mujeres, los romanos decidieron pedirlas a los pueblos vecinos. Al negarse estos decidieron
a.- Organizar unos juegos -una carrera de caballos- y así intentar convencer a los pueblos vecinos
b.- Organizar una carrera de caballos a la que asistirían mujeres de todos los pueblos y así tendrían oportunidad de conocerlas
c.- Organizar una carrera de caballos, invitar a los sabinos - un pueblo vecino- con sus mujeres e hijas y raptarlas mientras los hombres sabinos estaban distraídos con los caballos
44.- Este episodio es conocido con el nombre de
a.- El rapto de las sabinas
b.- La fundación de Roma
c.- Origen de las mujeres romanas
45.- Rómulo gobernó durante una veintena de años. Después de su desaparición -se oscurece el cielo mientras arenga a los soldados en el campo de Marte y él desaparece- los romanos lo veneraron como un dios con el nombre de
a.- Rómulo
b.- Quirino
c.- Capitolio

# data[].attributes.attachment_link.title
TEST DE 45 PREGUNTAS: DE LA GUERRA DE TROYA A LA FUNDACIÓN DE ROMA

# data[].attributes.attachment_link.description
1.- Los orígenes legendarios de Roma se remontan a a.- Las guerras púnicas b.- La guerra de Troyac.- La guerra de las Galias 2.- Está claro que se remontan a una guerra; ahora bien, en esta guerra se enfrentaron a.- Los griegos y los romanosb.- Los griegos y los troyanosc.- Los romanos y los troyanos 3.- Y todo empezó con una boda en el Olimpo.

# data[].attributes.attachment_link.description
Declinació o flexió nominal: és el conjunt de les formes d'un substantiu, un pronom o un adjectiu. La declinació dels substantius i pronoms està regida pel cas i pel nombre. La declinació dels adjectius pel cas, el nombre i el gènere.

# data[].attributes.body
1) Gladiator (24/09/19)
2) Troya (22/10/19)
3) Hércules, Disney (21/11/19)
4) Minority Report (09/01/2020)
5)  L’Odissea de Andrei Konchalovsky (11/02/2020)
6)  Astèrix i Obelix contra Cèsar de Claude Zidi
7)  Furia de Titans de Louis Leterrier i Percy Jackson de Chris Columbus
8)  POMPEIA, L’ÚLTIM DIA de la BBC
9)  Jàson i els Argonautes de Nick Willing
10)  Àgora de Alejandro Amenábar
11)  Helena de Troia de John Kent Harrison
12)

# data[].attributes.attachment_link.title
HISTORIA DEL MUNDO EN 2 MINUTOS ¡UNA MARAVILLA IMPERDIBLE!

# data[].attributes.body
llegir des de la pàgina 80