# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Телеканал C-TV

# data[].attributes.attachment_link.title
Геноцид ромів   Житомир

# data[].attributes.headline
Співробітниця Центра расової гігієни визначає колір очей молодої дівчини

# data[].attributes.subject
Співробітниця Центра расової гігієни визначає колір очей молодої дівчини

# data[].attributes.headline
В Центрі расової гігієни доктора Ріттера

# data[].attributes.subject
В Центрі расової гігієни доктора Ріттера

# data[].attributes.headline
Виготовлення зліпку лиця в Центрі расової гігієни, 1936

# data[].attributes.subject
Виготовлення зліпку лиця в Центрі расової гігієни, 1936

# data[].attributes.headline
В «циганському» таборі Тангермюнд, 1931

# data[].attributes.subject
В «циганському» таборі Тангермюнд, 1931

# data[].attributes.headline
2 серпня - Міжнародний день геноциду ромів

# data[].attributes.subject
2 серпня - Міжнародний день геноциду ромів

# data[].attributes.body
В Україні відзначається на державному рівні та закріплений у Конституції.

# data[].attributes.attachment_link.title
Тиса-1.Голокост ромів

# data[].attributes.headline
Складові геноциду:

# data[].attributes.subject
Складові геноциду:

# data[].attributes.body
а) вбивство членів цієї групи;
b) нанесення тяжких тілесних або психічних ушкоджень членам такої групи;
c) навмисне створення членам групи життєвих умов, які розраховані на повне або часткове знищення групи;
d) дії, розраховані на унеможливлення народження дітей в середовищі групи;
е) насильницька передача дітей цієї групи іншій групі.

# data[].attributes.headline
Першими жертвами Бабиного Яру у вересні 1941 року стали роми, п'ять таборів яких навколо Києва були цілковито знищені нацистами за кілька днів). 

# data[].attributes.subject
Першими жертвами Бабиного Яру у вересні 1941 року стали роми, п'ять таборів яких навколо Києва були цілковито знищені нацистами за кілька днів). 

# data[].attributes.body
За твердженням українського історика Віктора Короля у Бабиному Яру окупанти розстріляли 10 тис. ромів. Усього під час Другої Світової війни в каральних акціях окупаційного режиму в Україні було знищено порядком 19 — 20 тис. осіб ромської національності, проте немає даних про загиблих в зонах бойових дій наступальних операцій, на примусових роботах, у таборах-гетто, під час рейдів УПА та радянських партизан тощо.

# data[].attributes.headline
Геноцид це досить поширене поняття, яке в свій час застосовувалося до різних націй. 

# data[].attributes.subject
Геноцид це досить поширене поняття, яке в свій час застосовувалося до різних націй. 

# data[].attributes.body
Під час Другої світової війни це явище було складовою політики націонал-соціалістів зі знищення євреїв, гомосексуалістів, невиліковних хворих, наркоманів, психічно хворих та політичних опонентів.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Масове винищення євреїв і ромів - одна з найтрагічніших і маловідомих сторінок світової історії. У Молдові цій трагедії передувало створення 25 липня 1941 року в Кишиневі єврейського гетто. Доля єврейського народу тісно пов'язана з долею ромів, які жили того часу поруч, адже їх, як і євреїв, нацисти масово знищували як "нечисту" расу. У своєму спецпроекті дослідники подають свідчення очевидців, які вижили, істориків і навіть співучасників злочинів.
Кишинівське гетто і депортація
Зокрема розповідають, що у Кишинівському гетто, яке розтягнулося на кілька кварталів міста, жили близько 11 тисяч євреїв. Вражають наступні цифри: у 1897 році в Кишиневі проживало 50 237 євреїв - вони становили 46% від загального населення міста. А вже у 1942 році після ліквідації кишинівського гетто в місті налічувалося лише 86 євреїв.

До кінця 1941 року, практично всіх євреїв Бессарабії, які не загинули під час погромів, розстрілів, від голоду, холоду, хвороб і катувань, депортували за Дністер, до Трансністрії - новоствореної провінції під управлінням румунської адміністрації зі столицею в Одесі. Трансністрією називали територію між Дністром і Південним Бугом на південь від Жмеринки. У таборах Трансністрії вижили далеко не всі.

Всього в Трансністрії було знищено більше 200 тисяч євреїв, не рахуючи убитих німцями в 1941 році.
Водночас жертвами Голокосту були не тільки євреї, але і роми. Тисячі ромських сімей в 1942-1943 роках за наказом Антонеску депортували до Трансністрії з усією Румунії.
Мапа таборів і гетто Бессарабії та Румунії. Фото: newsmaker.md Ігнорований геноцид
Але якщо геноцид євреїв Трансністрії - історично визнане явище, то про геноцид ромів історики заговорили зовсім недавно. Першими були румунські вчені, а от в Україні ця тема вивчалася мало. Однією з перших її дослідниць стала Ірина Моторна -історикиня з Одещини, яка у 2010-11 роках віднайшла докази геноциду ромів на території Трансністрії. Про її дослідження Правовий Простір розповідав у матеріалі "Трагедія Трансністрії: українська історикиня дослідила унікальні докази геноциду ромів".

Раніше, у 2003 році, керівництво Румунії створило міжнародну комісію з вивчення Голокосту. Головою комісії був призначений Елі Візель - один з найвідоміших людей, які вижили в Голокост. Через рік комісія представила свій остаточний звіт, який включав дослідження документів і свідчень, що описують Голокост на території, підконтрольній румунської адміністрації.

Згідно з доповіддю, на цій території через етнічну приналежність було вбито близько 250 тис євреїв і близько 12 тис ромів.

Осілих ромів депортували в поїздах, кочових змусили їхати до Трансністрії на своїх возах. У Трансністрії солдати відбирали вози з кіньми на потреби румунської армії.

Із 24 тисяч депортованих ромів вижило лише 14 тисяч. Решта померли від голоду і хвороб. У Трансністрії роми, як і євреї, піддавалися нелюдському поводженню: виснажливій праці, зґвалтуванням.
Діти війни. Фото: newsmaker.md
"Нас було четверо братів, і ми дуже страждали. Мама моя була вагітною одним із братиків, коли нас депортували. Його звали Валеріке, він там народився. Мої батьки почали сваритися через нього, тому що не могли його прогодувати. І послала мене мама з ним до тієї величезній ямі, яку вирили німці. Я стояв там з ним на краю і говорив: "Не бійся, мій братику, я тебе не викину". Він був маленьким, кілька тижнів від народження. Я плакав разом з ним. Прийшла сестра моя Тінка і, побачивши нас, сказала: "Кидай його зараз же. Мама сказала його викинути, чого ти з ним стоїш?" Я відмовився. Прийшла мама і, побачивши, що я його не викинув, теж заплакала і забрала нас усіх додому. (Зі спогадів Міхая Лучії, депортованого в табір Думановка до Трансністрії).

"Нас розмістили в таборі з євреями. Нас, циган, в одну сторону, а євреїв в іншу. Їх було багато, багато єврейських дівчат і жінок. Красиві були. Ми ходили з ними на роботу, на прополку, на поле. Наші руки були в ранах і шипах. Євреї всюди лежали мертвими. Німці зробили велику яму, вишикували євреїв і розстріляли. Ми, коли це бачили, плакали. Думали, нас теж розстріляють.
[...] По дорозі до Трансністрії я народила двійню. Мені соромно, але одну дитину я викинула. Були хлопчик і дівчинка. Дівчинку викинула. Я не могла прогодувати обох, люди вмирали.
[...] Мою сестру Гуріцу застрелив німець. Їй було 14 років. Він хотів взяти її, а вона не пішла з ним. Хотів знущатися над нею. Мені соромно про це [про зґвалтування] говорити. Іншу мою сестру німець теж убив. Їй було 20 років, і вона теж не хотіла з ним йти, але він познущався над нею, а потім побив, і вона померла. Над нареченої мого брата Іоргу теж знущалися. І не один німець, а кілька. Німці ходили вночі між нами і хапали за груди. Шукали жінок". (Зі спогадів Єнуци Спиридон, депортованих в табір Варварівка, Трансністрія).
Чому голокост ромів - більш "закрита" тема
Голокост ромів - одна з найменш досліджених сторінок в історії Другої світової війни, зазначають автори спецпроекту. Цьому вони називають кілька причин. По-перше, роми, які вижили в Голокост, на відміну від євреїв, не розповідали про пережите, оскільки, згідно з традиціями цього народу, не прийнято говорити про пережиті приниження і трагедії.

По-друге, існує дуже мало фото- і відеоматеріалів, які закарбували депортацію ромів до Трансністрії, на відміну від трагедії євреїв: кінематограф став одним з найсильніших інструментів в просуванні пам'яті єврейського Голокосту. До того ж ромська громада - не така згуртована і впливова, як єврейська, тому про голокост ромів стали говорити набагато пізніше, вважають автори статті.

І, нарешті, голокост ромів складно досліджувати. Для проведення якісних досліджень, вивчення архівів та інтерв'ювання тих, хто вижив, необхідно володіти ромською, румунським, російською, німецькою та англійською мовами. А таких вчених небагато.

Автори дослідження наводять аудіо інтерв'ю з доктором політичних наук Іоном Думінікой - автором декількох праць про історію ромського голокосту Бессарабії.

Дослідження Іона Думініки про депортацію ромів у Трансністрію у 1942-44 роках можна переглянути і завантажити тут аб у додатку до цієї статті.
Напівкочові роми Румунії до депортації. Фото з дослідження Іона Думініки. Збереження пам'яті про голокост ромів
У Кишиневі, в районі Стара Пошта, 2003 року ромське співтовариство за фінансової підтримки французького Альянсу встановило пам'ятник жертвам голокосту ромів. Місце вибрали тому, що саме тут компактно мешкають місцеві роми. Пам'ятник простояв не більше року: вандали розбили його, а потім розібрали граніт по шматках. Поліція досі не знайшла зловмисників. Іон Думініка показав журналістам це місце і розповів, де і чому було б логічно встановити пам'ятник жертвам голокосту ромів.

Серед інших досліджень про голокост ромів автори вказують роботи молдовських істориків Діани Думітру і Володимира Солонаря. Так, зарубіжне видавництво Cambridge Press видало книгу Думітру "Держава, антисемітизм і колабораціонізм під час Голокосту. Прикордоння Румунії та Радянського Союзу", в якій автор розповідає про співучасть місцевого населення в злочинах. Книга доступна онлайн і тільки англійською.

Дослідження Володимира Солонаря "Очищаючи націю: обмін населенням і етнічні чистки в Румунії у Другій світовій війні" теж публіковані англійською видавництвом Woodrow Wilson Center Press і Johns Hopkins University Press і минулоріч перекладені румунською. Солонарь є й авторм численних наукових статей на тему Голокосту, в тому числі голокосту ромів.

Про голокост ромів у Бессарабії можна дізнатися також з документального фільму "Долина плачу". Створений він 2013 року Інститутом з вивчення національних меншин (ISPMN - InstituteforStudyingNationalMinorities) & TRIBAFilm, режисери - Михай Андрій Ліха, Андрей Крішан та Джулія Хоссу. Науковим експертом стрічки став румунський історик Петре Матей.
Кадр із фільму "Долина плачу".
За історію свого існування фільм узяв призи 3 кінематографічних фестивалів - Astra Film Festival (2013 р.), Etnofilm Rovinj (2014 р.), VerzioBudapest (2014 р.) та численні спецівідзнаки наукових закладів світу.

У супроводі до фільму автори зазначають: "У період з 1943 по 1945 роки 25 ромів були депортовані до Придністров'я режимом Антонеску. Половина з них незабаром померли від голоду, холоду чи з інших причин. Через 70 років кілька людей, що залишилися в живих, і які тоді були дуже молодими, згадують про ті страшні події. Фільм має намір реконструювати подорож місцями трагедії та зібрати сумний досвід минулого. Інтерв'ю з членами української громади з Придністров'я доповнюють розповіді про ромів, які вижили та перетворюють ці території на місця антропологічної цінності, спогадів і сліз".

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
голокост ромів

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
трансністрія

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
ірина моторна

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
іон думініка

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
долина плачу

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
міжнародний день пам'яті жертв геноциду ромів

# data[].attributes.attachment_link.title
Геноцид ромів: замовчуваний і малодосліджений (фото, відео)

# data[].attributes.attachment_link.description
Масове винищення євреїв і ромів - одна з найтрагічніших і маловідомих сторінок світової історії. У Молдові цій трагедії передувало створення 25 липня 1941 року в Кишиневі єврейського гетто. Доля єврейського народу тісно пов'язана з долею ромів, які жили того часу поруч, адже їх, як і євреїв, нацисти масово знищували як "нечисту" расу.

# data[].attributes.headline
Вшанування пам'яті відкриттям виставки у м. Дніпро

# data[].attributes.subject
Вшанування пам'яті відкриттям виставки у м. Дніпро

# data[].attributes.body
zorya.org.ua/?p=2879

# data[].attributes.headline
Марцен, рік невідомий

# data[].attributes.subject
Марцен, рік невідомий

# data[].attributes.body
Перший концентраційний табір для ромів, Третій Рейх.

# data[].attributes.headline
Діти в таборі Берлін-Марцан, 1933

# data[].attributes.subject
Діти в таборі Берлін-Марцан, 1933

# data[].attributes.headline
Цікавий (та кошмарний факт)

# data[].attributes.subject
Цікавий (та кошмарний факт)

# data[].attributes.body
Ромська етнічна група найбільше потерпіла від рук нацистів у роки Другох світової.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Сьогодні в Україні відзначається Міжнародний день пораймосу ромів

У цей день, у 1944 році у Аушвіці 4 тис. ромів стратили за одну ніч. І хоча у дати офіційний державний статус, про трагедію ромів перед і підчас Другої світової говорять небагато.

Depo.ua пропонує короткий історичний екскурс у вигляді кількох фактів про геноцид романського народу.

1. Нацисти страчували циганів не менш затято, ніж євреїв. Хоча щодо точної кількості жертв ще ведуться дискусії, більшість істориків сходиться на думці, що від страшних репресій впродовж 1935-1945 рр. загинуло від 600 тис. до 1 млн 500 тис. ромів (за іншими оцінками - від 220 до 500 тисяч).

2. На території Німеччини і Австрії було вбито понад 90% представників романського етносу, 50-70% - по всій території Європи. В Україні нацистами було страчено понад 10 тис. циганів.

3. Дискримінація циганів почалась одразу після приходу до влади Адольфа Гітлера. У 1936 ромів почали збирати в концентраційні табори. Дві тисячи полонених депортували. Інших відвезли у Аушвіц. Там відбувалися масові втрати, що вражають своєю жорстокістю. В окупованій Польщі репресії проти ромів почалися вже у перший місяць нацистської влади.

4. У СРСР гоніння на циган почали у ранніх 1930-х. Влада влаштовувала облави і етапувала ромів у Сибір чи на Соловки.

5. Не всі союзники Німеччини покірно віддавали своїх людей на вірну смерть. Так, до 1943 року Італія відмовлялась етапувати циганів у табори, намагалися захистити ромів Фінляндія, Болгарія і Угорщина.

6. Певний час нацисти заводили на своїх жертв детальне досьє - окрім інформації про вік, походження, зайнятість, родичів, в ньому містилися фотографії і навіть відбитки пальців. Донедавна така картотека на понад 20 тис. осіб зберігалася в Антропологічному інституті Дюкінгеймського університету.

7. До смертної кари людей засуджували... біологи. В своїх вироках "вчені" констатували, що їхня жертва приносить шкоду суспільству.

8. Судилище проводилося на основі досліджень психіатра Роберта Ріттера, який очолював Інститут кримінальної біології Третього Рейху, та його команди. Після закінчення Другої світової цигани, яким вдалося вижити, спробували притягнути Ріттера до відповідальності, але франкфуртський суд виправдав того "за браком доказів". Певний час Ріттер навіть продовжував працювати психологом. Деякі історики схильні виправдовувати Ріттера та його людей: мовляв, вони лише проводили дослідження, а людська кров - на руках інших.

9. У геноциду ромів кілька назв - Пораймос, Самударіпе, Калітраш. Втім, термін "пораймос" вважають не зовсім коректним, адже воно перекладається як "наруга, згвалтування". "Самударіпе" означає "убивство всіх", а "Калітраш" - "чорне жахіття".

10. Частина циган, які проживали на території Криму, вдалося врятуватися. Раніше група ромів прийняла іслам, тож, наприклад, мер Бахчисарая Фенеров захистив своїх людей, сказавши нацистам, що вони належать до іншого, не ромського етносу.

11. Засоби знущання над людьми відрізнялися в різних регіонах України. В центральній частині Закарпаття залишали жити в концтаборах у жахливих умовах. В підсумку, люди самі гинули від голоду і хвороб.

12. У Німеччині цигани часто використовувалися у медичних дослідах. Наприклад, їх змушували пити виключно солону воду, щоб подивитися, скільки зможуть прожити солдати, змушені десантуватись на море. Також на них перевірялись вакцини і біологічна зброя.

13. Першими жертвами Бабиного Яру стали цигани з чотирьох таборів. Як розповідають очевидці, на страту люди їхали з піснями та в традиційному яскравому вбранні.

# data[].attributes.attachment_link.title
13 фактів про геноцид ромів у XX столітті

# data[].attributes.attachment_link.description
Сьогодні в Україні відзначається Міжнародний день пораймосу ромів У цей день, у 1944 році у Аушвіці 4 тис. ромів стратили за одну ніч. І хоча у дати офіційний державний статус, про трагедію ромів перед і підчас Другої світової говорять небагато. Depo.ua пропонує короткий історичний екскурс у вигляді кількох фактів про геноцид романського народу.

# data[].attributes.headline
Напівкочові роми Румунії до депортації

# data[].attributes.subject
Напівкочові роми Румунії до депортації

# data[].attributes.body
Фото із досліджень Іона Думініки.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
Boats and boating--Equipment and supplies

# data[].attributes.headline
Доктор Ріттер, поліцейський та жіночка похилого віку

# data[].attributes.subject
Доктор Ріттер, поліцейський та жіночка похилого віку

# data[].attributes.headline
Доктор Ріттер бере кров на аналіз у циганки, 1936

# data[].attributes.subject
Доктор Ріттер бере кров на аналіз у циганки, 1936

# data[].attributes.headline
Депортація ромів, 1940

# data[].attributes.subject
Депортація ромів, 1940

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Закарпатська філія ПАТ НСТУ Тиса-1 -оновлений-

# data[].attributes.attachment_link.title
Про геноцид ромів під час ІІ світової війни. #Тиса_LIVE від (03.07.17)