# data[].attributes.body
Les professores Teresa i Yolanda, ens van organitzar en diferents grups per tal de fer un logotip pel taller i un índex per poder organitzarnos un cop estiguessim amb els avis.
Aquest va ser el nostre logotip:

# data[].attributes.body
Ens vam imaginar que hauria avis de tot tipus, des del que en sabia moltíssim fins al que no en sabia res.
Així que, el meu grup va fer un itinerari molt divers:

# data[].attributes.body
A la segona sessió no vaig poder anar, perquè em vaig posar malalta, però el Cristian es va encarregar de que Juana aprenguessi molt més que la setmana passada i així va ser.

# data[].attributes.body
L'últim dia tampoc va venir la meva àvia, ni la de la Andrea, i com que no hi havien avis per poder ajudar vam estar parlant amb la Pilar sobre la nostre infantessa i dels nostres germans i germanes. Vam començar a ensenyar fotografies de quan érem petites i érem molt adorables i molt boniques.
Vam passar una estona molt divertida.
Aquesta és una de les fotos que van sortir aquella tarda:

# data[].attributes.body
El tercer dia la meva àvia no va venir i em vaig quedar amb l'Andrea i el Gerard en un sofà en una saleta, fins que un avi necessitava ajuda, llavors l'Andrea es va anar amb ell, però em van demanar ajuda a mi. L'Andrea i jo vam estar intentant ajudant a l'home però no ho vam aconseguir. El senyor ens va donar les gràcies igualment i per les molèsties ens va oferir uns caramels però no els vam acceptar perquè era el nostre treball, i ens va donar les gràcies un altre cop.

# data[].attributes.body
Jo vaig tenir mala sort, perquè la meva àvia només va vindre dos dies. El primer dia vam avançar moltíssim, fins i tot vam fer coses de la sessió 4, però de tant en tant em parlava dels seus nets, de la seva filla i del seu fill.
Em va explicar que la seva filla li acabava de donar el telèfon tàctil per poder fer aquest taller i que no en sabia absolutament res. Em vaig alegrar perquè vaig poder fer servir l'itinerari final, cosa que molts dels meus companys no, ja que els seus avis anaven molt avançats.
Juana era una persona molt amable i simpàtica, li agradava molt aprendre i abans de que finalitzara la primera sessió em va fer escriure tot el que havíem après, jo vaig acceptar perquè em semblava una fantàstica idea. Em vaig sentir com quan un alumne necessita ajuda de la seva professora per entendre tot millor.

# data[].attributes.body
Aquest projecte ha estat genial, tots em après valors que abans podria ser que no li donéssim la mateixa importància.
Treballar amb persones grans ha estat tot un plaer, tots eren molt amables i simpàtics i tots tenien alguna cosa per explicar i distraure'ns una miqueta del treball.

# data[].attributes.body
Després de tota l'experiència, en va quedar un bon gust de boca al saber que encara que no vingués la meva àvia jo tenia la sensació de que el que havíem après li serviria de molt.
Amb l'altre avi em va donar molta ràbia no poder-li ajudar, però inclòs un expert tampoc en tenia solució.
He après que les persones grans necessiten ajuda dels joves, encara que ens sembli una ximpleria, com per exemple un missatge, pels joves això és molt fàcil, però per a ells és molt més complicat ja que no tenen la mateixa memòria que nosaltres.

# data[].attributes.body
Per donar per finalitzat el nostre treball com voluntaris, la gent del casal va organitzar una festa on anàvem tots els que havíem participat.
Nosaltres vam decidir reglar una postal amb una fotografia nostre i un missatge personal pel nostre avi o àvia. Ells, a canvi, ens van regalar un punt de llibre.