# data[].attributes.body
- אנחנו יכולות להתחבר לתיאוריה של פרויד. (למשל בריקוד, זומבה, בצ׳אטה) בעזרת הריקוד נוצר פאשן.
- למדנו שהמיניות היא חלק אינטגרלי מכל פעולה שאנחנו עושים, היא גורמת לנו ליצירתיות ומכניסה בנו אנרגיה
- כן זה גורם לעונג לאו דווקא פיזי שאנחנו מצליחים לעשות דברים שאנחנו אוהבים ולהיות יותר יצירתיים.
- בעידן הmetoo מנסים להוציא את האספקט המיני מכל היבטי החיים, כפי שפרויד טוען, ולהשאיר אותו רק בעולם המיטות.
- ארוס = תשוקה האהבה גורמת לאנשים להיות יותר יצירתיים, להקשיב לרגשות שלהם.

# data[].attributes.body
קראו על פסיכואנליזה ונהלו דו-שיח פתוח על מיניות.

האם אני יכול.ה להתחבר לתיאוריה של פרויד, (מקרים שאפשר להשים עליהם את האצבע, שתפו רק מה שבא לכם :)

מה למדתי חדש על מיניות לפי פרויד (זה ממש על קצה קצה המזלג)

נסו להבין, אם לפי פרויד מיניות והתשוקה המינית בפרט גורמת לעונג, מה האנטתיזה של תיאוריה זו בעידן הMe Too

בונוס רק אם נשאר זמן :
למה יש תמונה של ארוס לדעתכם בתיאור של פסיכואנליזה?

# data[].attributes.attachment_caption
בתמונה ארוס.

# data[].attributes.body
פרויד במאה ה-19 הצביע על המיניות כעל "חומר בראשית" שבאמצעותו אפשר להבין את חייו הייצריים והנפשיים של האדם. הפסיכואנליזה הקלאסית, המזוהה עם מפעלו, ראתה במיניות מפתח עיקרי להבנת הלא מודע (לפי התיאוריה של פרויד החלק שגורם לדפוסי התנהגויות אצל האדם שאינו בתודעתו, כלומר נסתרות). הן להבנת הממד הסימבולי של החיים, להבנת המחלה (הנפשית) והסימפטומים המלווים אותה. ובאותה נשימה גם בוחנת את תרומתה המכרעת של המיניות לממד היצירתי של חיינו - אנרגיה סמויה הדוחפת אותנו להשתוקק ולרצות. המיניות מעוגנת הן באינסטינקטים (של האדם) והן בעולם התרבות, כמגבירה דחפים מיניים לפעילות סימבולית, פילוסופית אומנותית, דתית וכדומה.

לסיכום, בתפיסה זו, המיניות היא המקור המחולל את החיים והמעגן אותם בתוך עקרון העונג. ולפי פרויד: "המיניות הישירה והסומבלימציות הסימבוליות שלה הן מנגנון מתוחכם המפחית את ממד הסבל המלווה את חיי הרדם ומועדד את תחושת העונג (פרויד, 1930)

# data[].attributes.headline
זִיגְמוֹנְד פְרוֹיְד

# data[].attributes.subject
זִיגְמוֹנְד פְרוֹיְד

# data[].attributes.body
6 במאי 1856, מוראביה - 23 בספטמבר 1939, לונדון. פסיכולוג ונויורולוג יהודי-אוסטרי, אבי הפסיכואנליזה, אחד ההוגים החשובים ביותר בתחום תורת האישיות ומהמדענים ואנשי הרוח הבולטים והמשפיעים ביותר במאה העשרים.