# data[].attributes.body
La caça de bruixes va ser un procés que es va desenvolupar a l'Europa Moderna(1450) i es va estendre durant uns tres-cents anys, afectant també als territoris ocupats pels europeus a les zones colonials d'Amèrica.
El procés de persecució de bruixes consistia en la identificació i condemna de persones que realitzaven o eren afectades per la bruixeria.

# data[].attributes.body
Les característiques princpals de la pintura del renaixement son:
la composició, la perspectiva, la proporció, l'anatomia, el descobriment i l'ús de l'oli; una manera de pintar més realista que no s'havia donat abans, i la bellesa exterior física que imita la naturalesa.

# data[].attributes.body
L'escola d'Atenes és una de les pintures més famoses de l'artista renaixentista italià Rafael. Va ser pintada entre el 1509 i el 1510 com a part de l'encàrrec per decorar amb frescos tots els salons del Palau Apostòlic del Vaticà.
A la pintura, Rafael va representar els filòsofs més importants de l'antiguitat clàssica com per exemple:
Zenó de Cítion, Epicur, Averrois, Pitàgores, Hipàtia, Sòcrates, Heràclit, Plató (Leonardo da Vinci) i Aristòtil.

# data[].attributes.body
La Gioconda o Mona Lisa és una pintura de Leonardo da Vinci que va ser pintada entre el 1503 i 1506.
La fama d'aquesta pintura no s'explica únicament per la tècnica emprada o per la seva bellesa, sinó pels misteris que l'envolten, com ara l'enigmàtica expressió del rostre o la postura de les mans sobre el ventre, que insinuen que la model estava embarassada.
El quadre és propietat del govern francès i està exposat al Museu del Louvre de París.

La tècnica utilitzada va ser l'esfumat, procediment molt característic del pintor:
https://youtu.be/57pOckqnW0c

# data[].attributes.body
Durant aquesta època es desenvolupa la industria tèxtil, i les prendes eren confeccionades pels sastres i s'adaptaven als gustos de la clientela. Gràcies a la millora dels mitjans de comunicació, es va afavorir el transport de mercancies de luxe, teixits i materials.
Van utilitzar nous materials com la seda, el cotó o la llana.

Les prendes típiques del renaixement es van originar a Itàlia i es van expandir per tota Europa, adaptant-se a diverses característiques a cada país.

# data[].attributes.body
L'indumentària bàsica era una camisa interior de lli blanca i de màniga llarga. A sobre acostumaven a portar un vestit de cintura alta amb un color contrastant i amb un escot amb forma de V, tapat per un Tessel.
Al segle XVI van aparéixer el cossets, que servien per tenir una postura rígida i estilitzada. Ela primers es feien de metall, per tant eren totalment rígids i limitaven la mobilitat.

# data[].attributes.body
La vestimenta masculina era similar a la de l'Edat Mitjana, però amb colors brillants, en forma de pegats, ratlles, quadrats i triangles. Els nobles podien vestir als seus servents amb els mateixos colors que usaven ells. En activitats específiques tenien reservats certs colors, com per exemple, el vermell s'utilitzava en les activitats rurals.
Les peces accentuaven el físic, les espatlles, pectorals, es acolchaban els abrics amb fenc i es col·locava un cinturó a la cintura.
Es van deixar d'usar les calces, sent reemplaçades per les mitjanes, accentuant, per mitjà de la bragueta, l'entrecuix.

# data[].attributes.attachment_link.title
enrique_viii Prendas que ecentuan el fisico.

# data[].attributes.body
El caçador de brúixes era una persona, laica o religiosa, que perseguia i identificava brúixes a canvi d'una recompensa.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Durant la primera meitat del segle XVII, un fenomen popular va recórrer Europa com si es tractés d'una onada: La cacera de bruixes. Naturalment, la cacera de bruixes existeix des de temps medievals i té lloc als estats del continent europeu amb certa regularitat al llarg dels segles. El que potser sobta més de la darrera gran cacera és que es donà, com dèiem, en ple segle XVII, o sigui durant el que coneixem com "l'Edat Moderna".

Hem de tenir en compte que, malgrat els avenços científics, tecnològics, artístics i culturals, la societat europea seguí essent profundament ignorant, crèdula i religiosa. Si venien maltempsades o desgràcies, com epidèmies o fams, el poble tenia tendència a buscar un cap de turc per a descarregar totes les seves pors i frustracions. I quin millor cap de turc que dones soles, d'edat avançada, que posseïen antics coneixements sobre herbes remeieres i creences ancestrals. Els poders públics de l'època (consells municipals) van intentar dirigir totes les ires del poble cap a elles amb el resultat de milers d'execucions públiques a la forca.

En aquest context, va sorgir una figura que avui dia coneixem com a Caçador de Bruixes. El caçador de bruixes era aquella persona, laica o religiosa, que perseguia i identificava bruixes a canvi d'una remuneració econòmica, ja sigui amb mètodes "científics" o bé sobrenaturals. La majoria eren caçadors itinerants i empraven les tècniques descrites en el llibre titulat Malleus Maleficarum.

El Malleus Maleficarum o Martell de les Bruixes va ser escrit en gran part per l'inquisidor dominic alemany Heinrich Krammer, tot i que també hi col·laborà el seu col·lega Jakob Sprengler. Aquest veritable manual pràctic de la caça de bruixes va ser presentat a la Facultat de Teologia de la Universitat de Colònia el 9 de Maig de 1487, on va ser rebutjat per quasi la totalitat del clergat assistent, per ser un text basat en fantasies no provades i totalment mancat d'ètica. Tot i això, el llibre va incloure una falsa nota d'aprovació de la Universitat en totes les edicions. Va ser el llibre més imprès de l'època, per darrera de la bíblia de Guttenberg, amb un total de 30 edicions entre 1487 i 1669.

Durant el segle XVI, Joan Malet va ser, possiblement, el primer caçador de bruixes de Catalunya. Malet, era un morisc nascut a Flix i va ser amant d'una bruixa d'Alcanyís. D'ella va aprendre l'art endevinatori amb el que va acusar de bruixeria a dues dones de casa bona a Saragossa. La gent de la ciutat el va expulsar sense contemplacions. Anys més tard va decidir fer servir les seves capacitats per a detectar bruixes amb gent força més humil de les comarques tarragonines, on va col·laborar decisivament en l'onada d'execucions de 1548-49. Malet va actuar amb la complicitat de l'Inquisidor de Barcelona aconseguint notables beneficis econòmics per ambdues parts. Quan les primeres fogueres inquisitorials van cremar unes dones a Barcelona, va tenir lloc l'arribada d'un "visitador general" (inspector) enviat des de Madrid per l'Inquisidor General. L'Inquisidor visitant Francisco Vaca va absorbir totes les causes obertes, va degradar a l'inquisidor de Barcelona i va fer executar a Joan Malet acusat de seguidor del Diable.

Durant l'onada del segle XVII Catalunya veurà sorgir altres caçadors de bruixes com Joan Aliberc de Vic o Jaume Font, el Nunci de Sallent. Però segurament el caçador de bruixes més famós de l'època és Cosme Soler "Tarragó", un herbolari nascut al mas Tarragona de Rialb, a l'Urgell. Soler fou l'instigador de diversos processos contra dotze dones de les comarques de Lleida cap a l'any 1616. Fou detingut per la Inquisició l'any 1617, confessant les seves implicacions als judicis de Lleida, i alliberat sota la promesa de no tornar a exercir. Tot i això, en els anys següents va ser el gran instigador de la majoria de processos de la Catalunya Central. El veiem actuar a Sant Feliu Sasserra el 1618, fregant l'espatlla a diverses dones i identificant marques diabòliques invisibles a l'ull humà. En "Tarragó" va ser responsable indirecte de centenars d'execucions de dones, lucrant-se amb cadascuna de les condemnes que aconseguia. Quan la Inquisició i el Rei van acabar amb les persecucions, cap al 1622, en "Tarragó" es va fer fonedís per a la Història.
Cliqueu aquí si voleu conèixer la història de la bruixeria en alguns municipis catalans. També us pot interessar:

# data[].attributes.attachment_link.title
COOLTUR - Caçadors de Bruixes a la Catalunya Moderna

# data[].attributes.attachment_link.description
Els caçadors de bruixes van aparèixer durant la gran persecució de Bruixeria que hi va haver durant el segle XVII. Aquests homes deien tenir poders per poder veure marques invisibles sobre els cossos de les bruixes, i van ser els culpables de moltes de les morts que hi va haver per bruixeria.

# data[].attributes.body
L'aquelarre o sàbat 2 és la forma genèrica de denominar a l'agrupació o reunió de bruixes i bruixots per a la realització de rituals i encanteris, bé com a creença religiosa precristiana o neopagana, com a actes d'invocació i adoració a Llucifer segons .
La paraula basca "akelarre" significa camp o terra de conreu.

# data[].attributes.body
La persecució de les bruixes es va dur a terme pel clergat, ja que aquest havia de defensar els seus interessos davant la idea que tenien de que la bruixeria els restava poder.
Aquests persecucions també van ser dirigides cap a mags, bruixots i remeiers, els quals van ser acusats de practicar accions  contràries a la religió i l'església. Així, les bruixes van començar a identificar-se amb el diable, Lucifer.
Per  això i per les supersticions que existien en la societat d'aquella època, van ser moltes les persones acusades de practicar bruixeria, encara que, en realitat, moltes de les acusacions es van fer per enveja o per por a les persones amb un comportament diferent.

# data[].attributes.body
CASOS FAMOSOS:
- Las brujas de Zugarramurdi
- Mother Shipton
- Merga Bien
- Judici de les Brúixes de Salem

# data[].attributes.body
Durant aquesta època els pentinats de les dones centrava en ensenyar el cabell i lluir uns recollits alts i imponents.
Aquesta classe de recollits van ser populars entre la noblesa i la burgesia, els qui podien permetre pagar als perruquers.

Els tints es van popularitzar també. A Anglaterra va destacar el vermell (les dones volien imitar a la reina Isabel I) i a Florència el ros (volien recordar les cabelleres rosses típicament mediterrànies).

Les dones més humils no es podien permetre complements com tiares o diademes de materials nobles i incrustacions, així que portaven trenes i monyos que complementaven els pentinats amb ratlla al mig.

# data[].attributes.body
En el cas dels homes, el cabell curt es va popularitzar entre totes les classes socials.
També era usual el bigoti i la perilla.
Durant l'època (s. XVI) , molts nobles i burgesos van començar a experimentar: barbes punxegudes, bigotis amb els extrems fixats amb cera, perilles molt semblant a les actuals...