# data[].attributes.body
I en flercellet organisme har cellerne samme arvemasse. Forskellige typer af celler er derfor et resultat af forskel i hvilke gener, der udtrykkes. 

# data[].attributes.body
Eukaryoter:
Hos eukaryoter findes DNA'et i en kerne, som er organiseret i kromatin. Først skal der bindes nogle proteiner som kaldes generelle transskriptionsfaktorer. Herefter syntetiserer RNA-polymerasen en RNA-streng. Syntesen fortsætter indtil RNA-polymerasen når en terminator. Ved hjælp af transskription dannes et præ-mRNA som efterfølgende trimmes så introns fjernes og der sættes en hætte på 5' enden og en hale på 3' enden. Hættes bruges til at binde mRNA'et korrekt til ribosomet og beskytter det i transporten fra kernen til cytoplasmaet. Til sidst transporteres det færdige mRNA ud af cellen gennem porerne i kernemembranen og ud i cytoplasmaet.
Ligesom ved prokaryoter dannes der et intrigerkompleks hvorefter translationen kan forgå ligesom hos prokaryoter.

# data[].attributes.body
Det er her vanskeligere at finde starten på et gen ved eukaryoter fordi afstanden mellem generne er større da der er meget ikke-kodende DNA.
Genreguleringen er også mere kompliceret og der er flere regulatoriske proteiner involveret, og de skal kunne åbne strukturen så transskriptionen kan gå i gang, fordi kromatinstrukturen forhindrer bindingen af RNA-polymerase.
Eukaryote gener er generelt lukkede for transskription.
For transskriptionen kan gå i gang skal transskriptionsfaktorerne bindes til DNA, i området lige før promoteren.

Genreguleringen kan foregå efter 2 principper:
- Regulatoriske proteiner kan påvirke proteiner der er nødvendige for transskriptionen kan starte.
- Regulatoriske proteiner kan påvirke proteiner der modificerer kromatinstrukturen, så kan RNA-polymerasen og transskriptionsfaktorer bindes til DNA.

# data[].attributes.body
Strukturgenet reguleres af regulatoren, som bestemmer om RNA-polymerase aflæser strukturgenet eller ikke. Regulatorgenet er placeret lige før promotoren eller et stykke fra strukturgenet. Hos prokaryoter er der ofte flere strukturgener som bliver reguleret samtidig.
Samlet kaldes en promoter, en operator og strukturgenet for en operon.
Reguleringen af en operon kan foregå på 2 forskellige måder. Disse måder kan vises ved hjælp af lactoseoperon og tryptophanoperon.

Lactoseoperon har 3 strukturgener (lacZ, lacY og lacA) som kun transskriberes når der er lactose til stede. Der dannes et fælles mRNA ved transskriptionen af de tre gener, og ved translationen dannes de 3 enzymer, som de koder for.
Lactose er ikke tilstede
Regulatorgenet transskriberes på normal vis, hvor der bliver dannet et regulatorisk protein, som bindes til en operator. Promotoren er placeret lige før operatoren og er bindingssted for RNA-polymerasen. Det regulatoriske gen forhindre RNA-polymerasen i at transskribere de tre strukturgener og kaldes en repressor.
Lactose til stede
Hvis lactose er til stede vil en lille del omdannes til allolactose, som er isomer til lactose. Allolactose bindes til repressoren og ændre dens form, og repressoren kan derfor ikke længere binde sig til operatoren. RNA-polymerasen kan nu transskriberes og de tre strukturgener og de tre enzymer dannes.

Tryptophanoperonen har fem strukturgener, som koder for fem enzymer, som er nødvendige for syntese af aminosyren tryptophan. Når der er tryptophan til stede binder det sig til repressoren, som får en ny form og derved kan binde sig til operatoren og blokere for RNA-polymerase. Hvis tryptophan ikke er til stede kan repressoren ikke binde sig til operatoren og derved vil RNA-polymerase transkriberer de fem enzymer.

# data[].attributes.body
Mikroorganismerne tilpasser sig de nye vækstbetingelser. De første nødvendige enzymer syntetiseres af bakterierne.

# data[].attributes.body
Efter noget tid er vil antallet af de døde mikroorganismer være større end antallet af nye. Det kan enten skyldes mangel på næring eller ophobning af affaldsstoffer, som dræber mikroorganismerne.

# data[].attributes.body
Her vokser populationen med en konstant hastighed (logaritmisk skala). I denne fase trives mikroorganismerne bedst og det er her lettest at studere opbygning og cellernes funktion. Det er især vækst gener der er aktive.

# data[].attributes.body
Mængden af celler i denne fase er konstant. Dette skyldes at der er dør lige så mange celler, som der er kommer nye. De døde celler skyldes enten mangel på føde eller ophobning, og nogle af de døde mikroorganismer er med til at give næring til de levende celler, da de bliver nedbrudt og kan bidrage med næringsstoffer.

Det er især overlevelses mikroorganismer der som er aktive. Det er bl.a. gener som koder for enzymer, så mikroorganismerne kan danne antibiotika eller andre stofskifteprodukter.

# data[].attributes.body
En celles biologiske karakteristika er bestemt af de proteiner den udtrykker. I cellerne skal generne reguleres så cellen kun syntetisere de proteiner som er nødvendige for cellen.

Eksempelvis skal mikroorganismer i den eksponentielle vækstfase danne DNA-polymerase for at kunne kopiere DNA'et inden deling. Hvilket ikke er nødvendigt i nølefasen.

Regulering af proteinsyntesen foregår primært på transskriptionsniveau.
Signalmolekyler i cellen eller uden for cellen kan føre til binding af proteinmodulatorer til specifikke DNA-sekvenser som ligger uden for de sekvenser som koder for proteiner. Bindingen af disse proteinmodulatorer regulerer transskriptionen og kan hjælpe eller hindre DNA-polymerasen til at binde sig til promotoren.

# data[].attributes.body
Proteinsyntese er den proces som foregår i cellerne når der dannes proteiner ud fra aminosyrer.
Proteinsyntesn i prokaryoter og eukaryoter foregår ikke på samme måde. Procesen er mere kompliceret hos eukaryoter

# data[].attributes.body
Bruges til at oprense den ønskede produkt der bliver udskilt fra næringsvæsken fermentering.
Opløsningen (den mobile fase) føres gennem en søjle. Princippet i metoden er, at forskellige stoffer ikke bindes lige godt til den stationære fase (søjlematerialet). Stoffer adskilles fordi de bevæger sig gennem søjlen med forskellig hastighed.

# data[].attributes.body
Genteknologi, eller gensplejsning, er en samlet betegnelse for de teknikker der bruges til at ændre en organismes arveanlæg (celler og gener). Disse teknikker indebærer bl.a. at man kan inaktivere et specifikt gen, indføre en ændring i et gen eller til at overføre gener fra en organisme til en anden. Disse genetiske organismer kalder vi "en transgen organisme".

Dette emne er også tit behandlet med etiske aspekter, fordi emnet ofte omhandler ændringer i dyr og mennesker.

# data[].attributes.body
For at producere proteiner og enzymer er det vigtigt at have styr på forskellige parametre herunder forholdene omkring det protein eller enzym man vil producere.
Først og fremmest skal man bruge rendyrkede kolonier af den bedste stamme.
Herefter han man opformere, først tages en renkoloni fra en agarplade og opformeres i1,5 liter flydende vækstmedium. Herefter overføres indholdet til en vækstbeholder på 300 liter og senere produktionstank på f.eks. 160.000 liter. Undervejs tjekkes at det fortsat er en renkultur.
Steriliseret luft blæses ind i bunden af gæringstanken for at sikre rette dioxygenforhold og at det er steriliserede forhold.
Man skal også have øje på optimale temperaturer og andre faktorer der kan spille ind.

# data[].attributes.body
Et tællekammer bruges til at bestemme antallet af gærceller. Der udtages en prøve som placeres på et objektglas, med et indgraveret netværk i midten. Der placeres et dækglas på objektglasset, som ligger præcis 0,1 mm over netværket. Når man tæller tæller man alle de celler om ligger på øverste og venstre kant

Man måler absorbansen af lyset som lyser igennem mediet ved hjælp af en spektrofotometrisk måling. Ved dannelse at flere celler vil væsken blive mere ‘uigennemsigtig’. Cellerne absorbere ikke lyset men spreder det. Jo mere lys der bliver spredt jo mindre lys vil der komme igennem. Hvis man har en helt klar væske vil absorbansen være 0, hvis man har en meget tæt bakteriekultur vil der komme 1% mindre lys igennem

Ved pladespredning spreder man en bakterie ud på et passende substrat, hvorefter man placerer pladen under en passende temperatur, hvor bakteriekulturerne vokser op så de kan ses med det blote øje. Herefter tælles bakterie kulturerne. Det er ofte nødvendigt at fortynde sin opløsning når den metode benyttes, for at kunne skelne de forskellige kulture fra hinanden

# data[].attributes.body
Mikroorganismer deler sig ved simpel celledeling når de vokser. De er derfor genetisk ens.
Under vækst fordobles antal celler for hver ny generation, det er altså eksponentiel vækst og antallet af nye celler kan beskrives ved en eksponentielt voksende graf.
Væksten kan beskrives med et matematisk udtryk:

Her er N populationens størrelse
t er tiden og r_max den maksimale væksthastighed.
Eksponentiel vækst kræver optimale vækstbetingelser, dvs. der skal være føde nok, plads nok og ingen ophobning af affaldsstoffer, da de kan hæmme væksten.
Mikroorganismers vækst kan inddeles i 4 faser, nølefasen, eksponentiel fase, stationær fase og dødsfasen