# data[].attributes.location_name
Mandžūrijas riekstkoks, Zvejnieku aleja, Liepāja, Latvija

# data[].attributes.headline
Mandžūrijas riekstkoks, Zvejnieku aleja, Liepāja, Latvija

# data[].attributes.subject
Mandžūrijas riekstkoks, Zvejnieku aleja, Liepāja, Latvija

# data[].attributes.body
Sovjetsko-Japanski pogranični sukobi
Trajao je od 1938. Do 1939. Posljedice su usmjeravanje vojnog zanimanja Japana, nakon okupacije Mandžukua i Koreje, prema granicama SSSRa. Sukobi između japanaca i Sovjeta bili su česti na granici s Manžurijom. Ovi sovjetsko-japanski pogranični sukobi, ili neobjavljeni pogranični rat, bili su uvod u nadolazeći Drugi svjetski rat, slično kao što je to u Europi bio Španjolski građanski rat .Još 1934. Mongolija i SSSR, zabrinuti zbog sve veće vojne prisutnosti Japana u Mandžuriji i Unutarnjoj Mongoliji sklopile su desetogodišnji sporazum o prijateljstvu koji je sadržavao i uzajamni obrambeni protokol.

# data[].attributes.body
Afrički korpus(nacistička Njemačka)
Bio je ekspedicijski korpus njemačkog Wehemachta u Drugom svjetskom ratu. Područje djelovanja nalazilo mu se od 1941. Do 1943. U Sj. Africi i tijekom ratnih aktivnosti kretao se od Libije sve do Egipta i natrag do Tunisa. Njegovo geslo bilo je "viteški u ratu, oprezan u miru". Najopasnijim protivnikom postao im je britanski general Bernard Montgometry, zapovjednik 8.britanske armije

# data[].attributes.attachment_caption
Bernard Montgomery tijekom bitke kod El Alameina

# data[].attributes.body
Druga Bitka kod El Alameina
značajna prekretnica u bitci za Afriku tijekom Drugog svjetskog rata. Odvijala se od 23. listopada do 3. studenog 1942. Nakon prve bitke kod El Alameina ranije iste godine, Bernard Montgomery je preuzeo zapovjedništvo nad 8. britanskom armijom od Claudea Auchinlecka. Neki povjesničari smatraju, da je ova bitka, uz bitku za Staljingrad donijela prekretnicu tijeku rata i značajno doprinijela porazu Trećeg Reicha.
Do srpnja 1942. njemački Afrički korpus je pod zapovjedništvom generala Erwina Rommela prodro do Egipta i time ugrozio britanske putove snabdijevanja do iza Sueskog kanala. Sad je Rommel vidio priliku za napad, bez obzira na to što je i sam bio ugrožen vrlo razvučenom crtom vlastitog snabdijevanja. 30. kolovoza je počela bitka kod Alam Halfa, koja nije uspjela, pa se očekivao protuudar Montgomeryeve 8. armije. Nijemci su se ukopali u pustinjski pijesak i pripremili obranu. Nakon dugih šest tjedana oporavka, britanska 8. armija je bila spremna za napad. 200.000 britanskih vojnika i 1000 tenkova borilo se protiv 100.000 vojnika i 500 tenkova Afričkog korpusa. Operacijom lake noge Bernard Montgomery namjeravao je probiti dva prolaza kroz minska polja Sila osovine kako bi na sjeveru mogao proći tenkovima. Tako su trebali biti uklonjeni njemački tenkovi, a drugi prolaz na jugu je trebao vezati ostatak njemačkih snaga da priteknu u pomoć dijelovima vojske na sjeveru. Montgomery je očekivao borbe od oko 12 dana, koja bi se odvijala u tri dijela - upad u protivničke snage - borba izbliza - i, završna pobjeda nad neprijateljem. Saveznici su tijekom mjesec dana prije bitke izveli niz manevara zavaravanja kako njemačko vodstvo ne bi naslutilo vrijeme i pravac napada. Te su operacije dobile kodno ime Operacija Bertram. Radi zavaravanja su otpočeli s gradnjom naftovoda, a na džipove su montirali maske tenkova. S druge strane, tenkove koji su bili okupljeni na sjeveru su zamaskirali u transportne kamione. Zabuna kod Nijemaca je bila potpuna, jer su očekivali napad na jugu i to znatno kasnije. Nijemci su se nalazili duž dvaju crta koje su Saveznici prozvali Oxalic linija i Piersonova linija, a između njih je bilo položeno 2,5 milijuna protutenkovskih mina, tzv. vražji vrt. Bitka je počela 23. listopada u 21:30 snažnom artiljerijskom vatrom. U početku je cilj artiljerijske pripreme bila prva, Oxalic linija s minama u njenoj okolici kako bi što brže stigli do sljedeće, Piersonove linije. Kad je počeo napad, prolaz kroz minsko polje nije bio sasvim očišćen.
Tijekom prve noći, na sjeveru su uspjeli prokrčiti prolaz samo do blizine Piersonove linije. Dalje na jugu je napredovanje bilo veće, no i oni su zaustavljeni kad su stigli do brdskog grebena Miteirya. Dana 24. listopada umro je general Sila osovine Georg Stumme od srčanog udara. On je zamjenjivao Rommela koji je u to vrijeme bio u bolnici u Austriji.Drugi val napada Saveznika se odvijao uzduž obale s ciljem zauzimanja Rahman željezničke pruge i visoravni Tel el Aqqaqir. Napad 2. novozelandske divizije počeo je 2. studenog 1942., a sljedećeg dana Rommel je imao još samo 35 upotrebljivih tenkova. Snažno napredovanje Saveznika prisililo je Rommela na povlačenje. Istog dana Rommel je dobio od Hitlera telegram sa zahtjevom da se "bori do posljednjeg čovjeka" kako bi spriječio poraz. No, pritisak Saveznika je bio toliko jak, da se Rommel u noći od 3. na 4. studenog morao potpuno povući. 6. studenog Nijemci počinju bijeg na zapad; 30.000 njemačkih i talijanskih vojnika se predalo ili je zarobljeno. Ova bitka bila je najveća Montgomeryeva pobjeda. Kada je dobio plemićki status, dobio je naziv Vikont Montgomery od Alameina. Iskrcavanje Saveznika za vrijeme Operacije Baklja u Maroku kasnije u studenom, osiguralo im je potpunu pobjedu nad Silama osovine u Sjevernoj Africi.

# data[].attributes.body
Prva Bitka kod El Alameina
Vođena je oko mjesec dana između njemačko-talijanskog Afričkog korpusa pod zapovijedništvom generala Erwina Rommela i Britanske 8.armije kojom je zapovijedao general Claude Auchinleck. 1. srpnja Afrički korpus je krenuo u napad na Britansku 8. armiju koja se nalazila na utvđenim položajima na Alameinskoj crti. Do večeri, Afrički korpus nije uspio probiti obrambene položaje Britanaca, što je dovelo do zaustavljanja Afričkog korpusa generala Rommela. Ujutro 2. srpnja Erwin Rommel je okupio svoje snage na sjeveru, s namjerom da zaobiđe El Alamein i probije obrambenu crtu Britanaca. Auchinleck je naredio protunapad oko sredine položaja Afričkog korpusa, ali bezuspješno. Istovremeno, Saveznici su napali i južni dio Afričkog korpusa. Tu su obranu držali Talijani, i bili su nešto uspješniji. Zbog takvog otpora Saveznika, Rommel se odlučio na novo pregrupiranje Afričkog korpusa i pripremu obrane svojih položaja.Auchinleck je 10. srpnja na sjeveru kod Tel el Eisa napao Afrički korpus i pri tome zarobio oko tisuću Nijemaca i Talijana, a Rommelov protunapad nije uspio. Auchinleck je ponovo napao 14. i 21. srpnja (prva i druga bitka na Ruweisatu (brdski greben)). Niti jedna od dvaju bitki nije bila uspješna za Britance, a nedostatak naoružanja pješaštva, koje je trebalo stići u vrijeme druge bitke, dovelo je do gubitka oko 700 ljudi. Uprkos tim porazima Saveznici su 27. srpnja izveli još dva napada. Napad izveden na sjeveru kod Tel el Eisa je bio osrednji promašaj, dok je drugi, kod Miteiriya, bio zlosretni poraz. Minska polja, koja su postavili Nijemci i Talijani, nisu bila očišćena, pa opskrba nije stigla do savezničkog pješaštva na vrijeme da odbije protunapad koji su Nijemci izveli. Snage Britanske 8. armije su bile iscrpljene, pa je Auchinleck 31. srpnja zatražio, da se zaustave ofenzivne operacije i pojača obrana, kako bi se pripremili za veliku ofenzivu. Borbe su završene pat pozicijom, ali je zaustavljeno napredovanje Sila osovine prema Aleksandriji (a onda dalje prema Kairu). Ponovni pokušaj Rommela da premosti ili probije savezničke položaje osujećen je bitkom kod Alam Halfa. General Harold Alexander, zapovjednik savezničkih snaga na Bliskom Istoku smijenio je Claude Auchinlicka kad je odbio ponovo krenuti u napad dok se njegove snage ne pregrupiraju. Na mjestu zapovjednika Britanske 8. armije zamijenio ga je general Bernard Montgomery. Pod njegovim zapovjedništvom je 8. armija u Drugoj bitci kod El Alemeina u listopadu pobijedila snage generala RommelaU U El Alameinu je britansko vojno groblje s oko 7500 grobova, kao i njemački i talijanski spomenici poginulima u Drugom svjetskom ratu koji danas privlače veliki broj turista.

# data[].attributes.body
Desant na Dieppe ( operacija Jubilej)
Prepad na Dieppe, kodnog naziva Operacija Jubilej, dogodio se  19. Kolovoza 1942 kada su saveznici napali francuski grad Dieppe. Preko 6000 vojnika je trebalo osvojiti i držati grad te iskušati Njemačku obranu i prikupiti povjerljive podatke. Također, napad je trebao namamiti njemački Luftwaffe u veliki, otvoreni sukob. Napad je završio teškom katastrofom za Saveznike. Posljedice su se događale samo nakon nekoliko sati borbe gotovo 4400 savezničkih vojnika je poginulo, ranjeno ili je zarobljeno. Tijekom iskrcavanja došlo je do velike zračne bitke. Britanski RAF silno je nastojao pomoći i zaštititi postrojbe na zemlji. U toj borbi izgubljeno je  106 britanskih i 13 kanadskih aviona. Luftwaffe je imala neznatne gubitke u avionima. Saveznici su naučili nešto:
došlo se do vrlo značajnih spoznaja o amfibijskom iskrcavanju, koje će se kasnije provesti u Normandiji. Savezničke postrojbe naučile su da trebaju izbjegavati guste njemačke fortifikacije na obali, potreba za temeljitim planiranjem i pomorsko – zračno bombardiranje obale, potreba za obavještajnom pripremom akcije i uvezivanje komunikacija između postrojbi. No, Nijemci su također došli do nekih spoznaja, pa su kasnije nadogradili i ojačali 'Atlantski zid'.

# data[].attributes.body
Operacija Husky
Saveznička invazija Sicilije započela je 9. srpnja 1943, a završila je 17.kolovoza iste godine savezničkom pobjedom. Invazija otoka znana je i kao Operacija Husky i započela je podvodno ratovanje u Talijanskoj kampanji Drugom svjetskom ratu. Invazija otoka postigla je ciljeve koje su postavili vođe Saveznika: zračne i pomorske sile Sila Osovine protjerane su s otoka, oslobođeno je Sredozemno more i Mussolini je svrgnut s moći. Invazija Sicilije otvorila je put invaziji Italije, koja nije nužno gledana kao sljedeći saveznički potez nakon operacije Husky. Do kolovoza je invazija bila skoro gotova, no dana 17. Kolovoza u 10:30h u Messinu je ušla američka 3.divizija, svega 50min prije dolaska britanske armije. Operacija Husky je uspiješno završena.

# data[].attributes.attachment_caption
Jedan od prvih valova napada Savezničkih snaga

# data[].attributes.body
Dan D
Bitka za Normandiju vodila se 1944. između snaga nacističke Njemačke, koje su okupirale zapadnu Europu, i savezničkih snaga u Drugom svjetskom ratu. Sedamdeset godina poslije, invazija na Normandiju, poznata i kao operacija Overlord, ostaje najveća pomorska invazija u povijesti,invazija koja je uključivala preko tri milijuna vojnika koji su prevezeni preko kanala La Manche iz Engleske u Normandiju u okupiranoj Francuskoj. Većinu savezničkih snaga činile su američke, britanske, kanadske i francuske jedinice. Ostale zemlje, čiji su vojnici također sudjelovali u bitci, bile su Australija, Belgija, Čehoslovačka, Grčka, Nizozemska, Novi Zeland, Norveška i Poljska. Iskrcavanje u Normandiji započelo je noćnim padobranskim i jedriličarskim desenatom, masivnim zračnim napadima i pomorskim bombardiranjima nakon kojeg je uslijedilo amfibijski desenat na dan 6. Lipnja ili na Dan D. Bitka za Normandiju potrajala je još 2mjeseca. Sovjetski savez je 22. Lipnja 1944 sa svoje strane izvršio udar na njemačke snage, u velikoj operaciji Bagration.

# data[].attributes.attachment_caption
Politička karta NDH nakon rimskih ugovora

# data[].attributes.body
Rimski Ugovori
Tri ugovora potpisana 18.svibnja 1941 u 12:30 između NDH i Kraljevine Italije. Potpisivanju tih triju država prisustvovali su predsjednici vlada dviju država, talijanski ministar vanjski poslova grof Galeazzo Ciano, te svi ministri vlade NDH.
Prema tom ugovoru što su potpisali Pavelić i Mussolini, Italija je dobila dijelove Dalmacije i to: područje Zadra, Šibenika, Splita, otoke Vis, Korčulu, Mljet i mnoge druge manje, zatim Boku kotorsku te dijelove Hrvatskog primorja( otoke Krk i Rab) i Gorskog kotara. Posljedice ugovora su bile katastrofalne-nestajanje početnog oduševljenja novonastalom hrvatskom državom i gnjev na ustašku vlast cijeloj NDH. U javnosti je postala izražena mržnja prema Talijanima. Dolazi do javnih prosvjeda, usprkos redarstvenom satu i vojnoj okupaciji. Ugovori su također pridonijeli i jačanju Narodnooslobodilačkog pokreta u Dalmaciji. Nakon kapitulacije Italije 8.rujna 1943 god poglavnik NDH Ante Pavelić je 10 rujna 1943 godine objavio Državnopravnu izjavu o razrješenju Rimskih ugovora.