# data[].attributes.headline
Портрет Езопа

# data[].attributes.subject
Портрет Езопа

# data[].attributes.body
Здається, байка просто бреше,
А справді ясну правду чеше.
Леонід Глібов

# data[].attributes.headline
Знайомство з байкарем.

# data[].attributes.subject
Знайомство з байкарем.

# data[].attributes.body
Езоп

Біографія стисло

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Езоп

(VI ст. до н. е.)

Давньогрецький напівлегендарний байкар. Ім'я Езопа зустрічається у працях історика Геродота (V ст. до н. е.), який повідомляє, що Езоп жив на острові Самосі, був рабом з фізичними вадами, згодом став вільний, писав байки.

Збірник Езопа містить 426 байок, написаних прозою. Твори його стислі, мораль досить пряма і лаконічна. Наприклад, мораль байки "Крук і Лисиця" така: "Ця байка стосується нерозумної людини".

Традиції, започатковані Езопом, збереглися: персонажами байки виступають звірі, рослини, предмети; про головну проблему говориться не прямо, а через інакомовлення (таке літературне явище отримало назву "езопова мова"); у байці завжди є мораль - повчальний висновок.

Сюжети Езопа у І ст. н. е. використав римський поет Федр і зробив їх віршовими, пізніше цей жанр розробляли француз Ж. Лафонтен, росіянин І. Крилов. Українське байкарство представлене іменами Г. Сковороди та Л. Глібова.

# data[].attributes.attachment_link.title
Езоп: Біографія стисло на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
Езоп (VI ст. до н. е.) Давньогрецький напівлегендарний байкар. Ім'я Езопа зустрічається у працях історика Геродота (V ст. до н. е.), який повідомляє, що Езоп жив на острові Самосі, був рабом з фізичними вадами, згодом став вільний, писав байки. Збірник Езопа містить 426 байок, написаних прозою. Твори його стислі, мораль досить пряма і лаконічна.

# data[].attributes.headline
Робота з термінами.

# data[].attributes.subject
Робота з термінами.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Невеличке, здебільшого віршоване повчально-сатиричне чи гумористичне оповідання алегоричного змісту, в якому людське життя відтворюється або в образах тварин і речей, або зведене до простих чи умовних стосунків. В основі байки - дуже стисла розповідь про якусь особу чи подію, що з неї випливає певний повчальний висновок. Іноді цей висновок само собою зрозумілий, а часто автор подає мораль в афористичній формі на початку чи в кінці байки. Наприклад, Л. Глібов закінчує байку "Лев та Миша" народним прислів'ям:

Не плюй в колодязь: пригодиться

Води напиться.

А байка "Лебідь, Щука і Рак", "Шпак" та інші розпочинаються із сентенцій.

Здебільшого дійовими особами байок є різні тварини та предмети. Вони наділяються властивостями людей: вони розмовляють, вступають між собою в конфлікти тощо.

В умовах соціального та національного гніту часто письменники зверталися до жанру байки з метою обійти цензуру. В байці можна було, за висловом Крилова, сказати правду "напіввідверто", натяками.

Байка - один із найдавніших і найбільш поширених епічних жанрів у літературі. Байки були відомими і улюбленими вже в стародавній Греції. Найвидатнішим байкарем того часу був Езоп, що жив у VI-V ст. до н. е. Тому ще й зараз алегоричну мову часто звуть езопівською. Генетично байки пов'язані з народними казками про тварин і апологами. Знаменита індійська "Панчатантра" ("П'ять книг") - збірка казок, апологів, притч, байок (ІІІ ст.)-стала багатим джерелом для пізнішого розвитку байки. Видатним байкарем Франції був Лафонтен (1621 -1695). розвиток літературної байки в Росії пов'язаний з іменами Кантеміра, Тредіаковського, Сумарокова і особливо І. Крилова (1768-1844), а в радянський час - Д. Бєдного, С. Михалкова та ін.

В Україні широко ввів у літературу жанр байки (правда, писаної прозою) Г. Сковорода, автор збірника "Басни Харьковскія" (1774). Посилюють соціальне звучання, широко включають гумористичну народну творчість і елементи побуту в байку Л. Боровиковський, П. Гулак-Артемовський, В. Забіла. Багато зробили для розвитку реалістичної українсько! байки Є. Гребінка і особливо Л. Глібов (1827-1893).

До улюбленого читачами жанру байки часто звертаються також українські радянські письменники - В. Еллан (Блакитний), М. Годованець, С. Пилипенко, І. Попов П. Доля), Г. Брежньов, С. Олійник та ін. Здебільшого предметом осміяння в байках радянських письменників є міжнародна реакція й різні пережитки старого в свідомості та побуті наших людей.

# data[].attributes.attachment_link.title
Байка - визначення в літературній енциклопедії

# data[].attributes.attachment_link.description
Невеличке, здебільшого віршоване повчально-сатиричне чи гумористичне оповідання алегоричного змісту, в якому людське життя відтворюється або в образах тварин і речей, або зведене до простих чи умовних стосунків. В основі байки - дуже стисла розповідь про якусь особу чи подію, що з неї випливає певний повчальний висновок.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Молода Лисиця побачила, що з виноградної лози звисають грона, і захотіла дістати їх, але не змогла. Відходячи, сказала сама до себе:

- Вони кислі!

Так і в людей буває. Коли хто неспроможний досягти чогось, посилається на обставини.

# data[].attributes.attachment_link.title
Лисиця і виноград - Езоп, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Молода Лисиця побачила, що з виноградної лози звисають грона, і захотіла дістати їх, але не змогла. Відходячи, сказала сама до себе: - Вони кислі! Так і в людей буває. Коли хто неспроможний досягти чогось, посилається на обставини.

# data[].attributes.headline
Подивіться і запам"тайта.

# data[].attributes.subject
Подивіться і запам"тайта.

# data[].attributes.attachment_link.title
Байка у світовій літературі. Презентація до уроку. Підготувала Дудка Т.О.

# data[].attributes.headline
Легенди про Езопа.

# data[].attributes.subject
Легенди про Езопа.

# data[].attributes.headline
Прочитайте і поміркуйте.

# data[].attributes.subject
Прочитайте і поміркуйте.

# data[].attributes.body
Як письменник пояснює відмінності байки від розповіді про тварин і від казки про тварин?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Але ж се все байки! - в один голос закричали Діти, коли я скінчив оповідати їм оте все, що написано в тій книжці.

- Так, дітоньки, байки. А знаєте ви, що то байка?

- Знаємо, знаємо! То щось таке, що не є правда.

- Овва! А хто ж то сказав вам се?

- Ми самі так думаємо.

- Ну, то подумайте ліпше. Хіба ж се не правда, що вовк їсть барана, лис курей, сови пташок?

- Та се правда. Але ж ти оповідав нам, що лисичка копала поле і їла паляниці з медом, що вовк їхав на ослі в село, бажаючи бути війтом, що крук ніс у дзюбі головню і розложив огонь, і всякі такі несенітниці. Се вже не може бути.

- А коли не може бути, то пощо ж ви слухали? - Пощо слухали? Бо цікаво.

- Що ж тут цікавого? Як може неправда бути цікава?

- Власне неправда найцікавіша! Се так смішно подумати, що вовк хоче стати війтом, що лис сидить у бочці з фарбою, що кіт говорить побожні вірші...

- А якби я почав оповідати вам, що вовк літає в повітрі, лис плаває в воді, кіт живе в норі під землею, то як думаєте, се була би правда чи неправда?

- Авжеж, неправда.

- А було би цікаво?

- Зовсім ні.

- Значить, не кожда неправда цікава?

- Та так, не кожда.

- Ну подумайте ж тепер, котра неправда цікава?

Діти задумалися. їх маленькі головки працювали, оченята блищали, але думки не клеїлися докупи.

- Візьміть для легшого зрозуміння два рисунки. Ось на однім нарисуємо барана з шістьма ногами. Як гадаєте, правдивий се баран?

- Та ні.

- А смішний?

- Також ні.

- Так. Се баран-каліка, а вид каліцтва збуджує в нас жаль, а не сміх. А тепер гляньте на отсей рисунок: осел грає на фортеп'яні. Правда се?

- Та ні.

- А смішно?

- Навіть дуже смішно.

- Що ж тут таке смішне?

- Те, що осел узявся не до свойого діла, робить щось таке, що можуть робити тілько люди.

- Чи всі люди?

- Навіть не всі люди. Ті, що вміють грати, можуть братися до сього, а ті, що не вміють...

- Таких, здається, якось називають?

- Еге, їх так і називають ослами.

- От і бачите! І ми дійшли до кореня! Значить, є осли й між людьми?

- Авжеж, є.

- Значить, коли я нарисую осла при фортеп'яні, то се не буде конче така цілковита неправда! Ну, а як думаєте, є межи людьми й інші звірячі натури: хижі вовки, хитрі лиси, добродушні слони, зрадливі круки, напасливі сови?

- Кажуть, що є й такі.

- От і бачите! Значить, говорячи про звірів, я не говорив цілковиту неправду. Певно, що дійсний кіт не говорив побожних віршів, але чи один же то облесний чоловік говорить такі слова, дибаючи на людську згубу! Дійсний осел не засяде грати на фортеп'яні, але кілько ж то двоногих ослів брязкає на фортеп'янах і інших струментах і загалом роблять такі роботи, котрих не вміють, до котрих би не повинні братися! Значить, дітоньки любі, не тим цікава байка, що говорить неправду, а тим, що під лушпиною тої неправди криє звичайно велику правду. Говорячи ніби про звірів, вона одною бровою підморгує на людей, немов дає їм знати:

- Та чого ви, братчики, смієтеся? Адже се не про бідних баранів, вовків та ослів мова, а про вас самих з вашою глупотою, з вашим лінивством, з вашою захланністю, з усіми вашими звірячими примхами та забагами. Адже ж я навмисне даю їм ваші рухи, ваші думки, ваші слова, щоб ви якнайкраще зрозуміли - не їх, а себе самих!

- Ну, се, мабуть, не зовсім так, як ти кажеш, - мовив до мене один старшенький хлопчик. - Якби так було, то треба би оповідати байки самим старшим людям, нехай би з них пізнавали свої хиби. А у дітей таких хиб звичайно ще нема, то пощо їм того? А тим часом старшим людям байок не оповідають, і вони їх навіть не люблять слухати, тілько власне діти. Для дітей мусить у них бути цікаве щось інше.

Правда, як розумно говорив той хлопчик? Він думав і привик уже в'язати одну думку з другою.

- А як думаєте, любі мої, - мовив я на те, - чи маленьким дітям можна давати їсти твердий хліб, волову печеню, капусту?

- Ні. Вони би від того занедужали. Їм дають кашку на молоці.

- От і бачите! Гола, повна правда життя - то тяжка страва. Старші можуть заживати її, вона для них смачна і здорова. Але дітям не можна давати її так, як старшим, треба приготовлювати її в ріденькім стані, в образках, у байках. І вони так приймають її. А при тім ще одно. Вони люблять звірів, чують себе близькими до них, розмовляють з ними і розуміють їх: от тим-то й оповідання про звірів їм такі цікаві, особливо, коли ті звірі в байці ще починають говорити, думати і поводитися, як люди. Колись, як іще всі люди були прості, невчені, з дитячим розумом, усі вони любувалися байками так, як тепер любуються діти.

- А я найліпше люблю байки через те, що мої мама оповідають їх так гарно, так рівно-рівно, такою добірною мовою, - мовила дівчинка-школярка.

- Так, дітоньки! Се велика правда. Оті простенькі сільські байки, як дрібні, тонкі корінчики, вкорінюють у нашій душі любов до рідного слова, його краси, простоти і чарівної милозвучності. Тисячі річей у житті забудете, а тих хвиль, коли вам люба мама чи бабуся оповідала байки, не забудете до смерті.

- А кажуть, є такі пани, що хотіли би відібрати нам нашу мову, заборонити нам думати і говорити по-свойому. Чи то може бути правда?

- Правда, дітоньки. Є такі люди, що їх коле в очі те, що ми є на світі, раді би, щоб нас не було, і добирають усяких способів, аби скасувати нас. Але вони все пригадують мені ту синицю, що збиралася спалити море.

- О, о, о! То синиця збиралася палити море? А то за що? Як?

- Слухайте, дітоньки як то було!

II

Була собі раз Синиця. Щось їй прийшло до голови, досить, що звила собі гніздо на самім березі моря на невеличкім корчику. Поки море було спокійне, все було гаразд. Синиця нанесла яєць і почала висиджувати їх. Аж нараз повіяв вітер, розігралося море, затопило корчик і з ним разом Синиччине гніздо. Сама Синиця ледве втекла жива, а її яєчка поплили з водою.

Ой-ой-ой, як розгнівалася Синиця! Сіла собі на скалі над морем та й як не почне сварити та лаяти море!

- Ти, погане та нікчемне море! Ти, безглузда темна сило! Ти, захланна безодне! Ти, нездале, непотрібне, нехарапутне море! Як ти сміло нарушити мою хату, забрати мої яйця! Та я тебе до суду запізву, я тобі на весь світ стиду нароблю, я тобі не дам спокою ні вдень, ні вночі, поки мені не вернеш моєї страти!

А море все: хліп-хляп, хліп-хляп, хліп-хляп.

- Що, ти смієшся з мене, ти, нечесне, несумлінне, неблагородне море! - пищала Синиця. - Зараз мені ввіддай мої яйця, бо, їй-богу, помщуся на тобі!

А море, все: хліп-хляп, хліп-хляп, хліп-хляп. - Ти думаєш, що я не зумію помститися? Думаєш, що я така маленька, а ти таке велике, то я безсильна супроти тебе? А бачило ти, безглузде море, яка маленька іскра, а який великий ліс, а вона запалить його, і він згорить. Коли не віддаси мені зараз моїх яєць, то, їй-богу, я запалю тебе.

А море все: хліп-хляп, хліп-хляп, хліп-хляп.

Страшенно розлютилася Синиця і поклялася не спочити, поки не запалить море. Вона полетіла до Хробачка-Світлячка і мовить йому:

- Слухай, Світляче, ти маєш огонь на животі. Ходи зо мною, поможи мені запалити море.

- Не можу, Синичко, - мовив Світляк. - Мій огонь світить уночі, але не гріє і не палить. Іди до Блудного Огника, може, він тобі що поможе.

Полетіла Синиця над болото, сіла собі на вільховім корчі та й чекає, поки наблизиться до неї Блудний Огник. А там їх понад болотом кільканадцять ходило та все, мов п'яні, писали мисліте понад болотом. Нарешті один надлетів близько Синиці.

- Гей, Огнику-братику! - кричить до нього Синиця. - Задержися хвилечку, маю тобі щось сказати.

- Не можу задержатися, не маю коли, - відповів Блудний Огник. - Але говори, що маєш говорити, я тут буду нипати коло корча, то все почую.

Розповіла йому Синичка своє горе і просить:

- Ходи, поможи мені спалити те погане море!

- Не можу, Синичко, - відповів Огник. - Я ось тут на болоті роджуся і тут мушу гинути, а ще до того не смію ані одної хвилечки спочити, так що навіть свічки від мене не засвітиш. Але чому ж би тобі не вдатися до Крука? Він До таких річей майстер. Адже я чув, що він увесь сов'ячий народ у печері спалив. Піди-но ти до нього.

Полетіла Синиця до Крука, оповіла йому свою історію і просить помогти в її горі і запалити море.

- Не можу, Синичко, - відповів Крук, поважно похитавши головою. - Той огонь, що від нього згоріли сови, то простий людський огонь, що я вкрав он там на пасовиську. Але такий огонь моря не спалить, він сам гасне в воді. Щоби спалити море, на те треба би іншого огню, а де його роздобути, я й не знаю. От знаєш що, іди до Бузька. Кажуть, що він уміє своїм дзюбом чудесний огонь викресати. Може, сей придасться тобі на що.

Подякувала Синиця Крукові за добру раду і полетіла шукати Бузька. Розповіла йому, що й як, і просила потрудитися та викресати для неї дзюбом огню, чей би від нього занялося море.

- Не можу, Синичко, зробити сього, - відповів Бузько, задумавшися і ставши на одній нозі. - То колись наші діди-прадіди вміли, кажуть, дзюбами огонь кресати, а ми вже не вміємо тої штуки. Та й ледве чи сей огонь придався би тобі на що. Мені здається, що, щоб запалити море, на те треба огню з самого неба. Полети-но ти до Орла. Він щодень літає під саме сонце і знайомий у небесних сторонах, може, він тобі що поможе.

Поклонилася Синичка Бузькові та й полетіла до Орла. Летить, а все собі думає: "Чекай ти, погане, недобре море! Я тобі покажу, що може проста, покривджена Синиця! Вже я не я буду, коли ти не відпокутуєш тяжко за своє злодійство!"

Прилетіла до Орла, розповіла йому свою кривду та й просить, кланяючися йому в ноги:

- Та вже ви, нівроку вам, ваше величество, не погордуйте бідною покривдженою Синицею, роздобудьте мені небесного огню, щоб я спалила те нікчемне море і помстилася на нім за свою тяженьку кривду.

Але Орел, вислухавши її мову, як не затріпоче крилами, як не закричить, аж Синиця забула, чи жива вона, чи ні.

- Ах ти, дрантива Синице! А хто ж тобі казав класти гніздо на морському березі? Хто тобі казав задиратися з морем! То через твою дурноту я маю для тебе красти з неба огонь? Зараз мені забирайся! Звий собі гніздо он там у терні на могилі, нанеси яєць і висиджуй їх, розумієш? То твоє собаче право, а до моря тобі зась!

Одержавши таку резолюцію, Синиця зараз успокоїлася, а за кілька неділь уже справді мала нове гніздо і нові яйця, сим разом не на морськім березі, але в терні на могилі.

# data[].attributes.attachment_link.title
Байка про байку

# data[].attributes.attachment_link.description
Але ж се все байки! - в один голос закричали Діти, коли я скінчив оповідати їм оте все, що написано в тій книжці. - Так, дітоньки, байки. А знаєте ви, що то байка? - Знаємо, знаємо! То щось таке, що не є правда. - Овва! А хто ж то сказав вам се?

# data[].attributes.headline
Питання для бесіди.

# data[].attributes.subject
Питання для бесіди.

# data[].attributes.body
Дай відповідь на запитання

# data[].attributes.headline
Творче завдання

# data[].attributes.subject
Творче завдання

# data[].attributes.headline
Робота з таблицею

# data[].attributes.subject
Робота з таблицею

# data[].attributes.body
Розгляньте та заповніть.

# data[].attributes.headline
Трохи пограймо.

# data[].attributes.subject
Трохи пограймо.

# data[].attributes.body
Гра-вікторина

# data[].attributes.body
Прочитайте.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Вовк побачив, що Ягня п'є воду з річки, і хотів знайти якийсь слушний привід, щоб його з'їсти. Отже, хоч він стояв і вище по течії, але почав обвинувачувати Ягня, що воно каламутить йому воду й не дає пити. Ягня відповідало, що воно п'є, торкаючись води тільки краєчком губ, і що, зрештою, воно, стоячи внизу, не може йому каламутити воду. Тоді Вовк зауважив:

- Минулого року ти зневажило мого батька.

- Мене тоді й на світі не було, - відповіло Ягня.

Але Вовк сказав йому:

- Хоч би як ти виправдовувалось, я все одно тебе з'їм.

Так навіть справедливий захист не має сили для тих, хто заповзявся чинити кривду.

# data[].attributes.attachment_link.title
Вовк і Ягня - Езоп, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Вовк побачив, що Ягня п'є воду з річки, і хотів знайти якийсь слушний привід, щоб його з'їсти. Отже, хоч він стояв і вище по течії, але почав обвинувачувати Ягня, що воно каламутить йому воду й не дає пити. Ягня відповідало, що воно п'є, торкаючись води тільки краєчком губ, і що, зрештою, воно, стоячи внизу, не може йому каламутити воду.

# data[].attributes.headline
Вовк та Ягня

# data[].attributes.subject
Вовк та Ягня

# data[].attributes.body
Прослухайте.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Юлия Величко

# data[].attributes.attachment_link.title
ВОВК І ЯГНЯ  ЕЗОП

# data[].attributes.headline
Крук і Лисиця

# data[].attributes.subject
Крук і Лисиця

# data[].attributes.body
Прочитайте.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Крук украв шматок м'яса і сів на якесь дерево. Побачила це Лисиця з захотіла відібрати м'ясо. Вона стала перед Круком і почала вихваляти його велич і красу, кажучи, що йому найбільше з усіх годилось б царювати над птахами, і це сталося б напевно, коли б він мав голос.

Крук хотів похвалитися, що голос у нього є, закрякав і випустив м'ясо. Лисиця підбігла, схопила м'ясо і сказала: " О Круче, коли б ти мав також розум, тобі більше не бракувало б нічого, щоб стати царем".

Ця байка стосується нерозумної людини.

# data[].attributes.attachment_link.title
Крук і лисиця - Езоп, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Крук украв шматок м'яса і сів на якесь дерево. Побачила це Лисиця з захотіла відібрати м'ясо. Вона стала перед Круком і почала вихваляти його велич і красу, кажучи, що йому найбільше з усіх годилось б царювати над птахами, і це сталося б напевно, коли б він мав голос.

# data[].attributes.headline
Крук і лисиця.

# data[].attributes.subject
Крук і лисиця.

# data[].attributes.body
Прослухайте.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Майстерня Їжака Уса/Hedgehog Oos's Workshop

# data[].attributes.attachment_link.title
Крук та лисиця

# data[].attributes.headline
Подивіться та запам"ятайте.

# data[].attributes.subject
Подивіться та запам"ятайте.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Наталья Жифарская

# data[].attributes.attachment_link.title
ЕЗОП "Крук і Лисиця"

# data[].attributes.headline
Мурашки й Цикада

# data[].attributes.subject
Мурашки й Цикада

# data[].attributes.body
Прочитайте.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Мурашки взимку сушили на сонці вогке збіжжя, коли до них підійшла голодна Цикада й попросила, щоб їй дали їсти. Тоді вони спитали її, чому вона не заготувала собі харчів улітку, а вона їм: "Мені все було ніколи, я співала". На це Мурашки, сміючись, відповіли: "Якщо ти співала влітку, то потанцюй узимку".

Не слід зневажати нічого, щоб згодом не довелося шкодувати. [131]

# data[].attributes.attachment_link.title
Мурашки й Цикада - Езоп, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Мурашки взимку сушили на сонці вогке збіжжя, коли до них підійшла голодна Цикада й попросила, щоб їй дали їсти. Тоді вони спитали її, чому вона не заготувала собі харчів улітку, а вона їм: "Мені все було ніколи, я співала". На це Мурашки, сміючись, відповіли: "Якщо ти співала влітку, то потанцюй узимку".

# data[].attributes.headline
Мурашки й Цикада.

# data[].attributes.subject
Мурашки й Цикада.

# data[].attributes.body
Прослухайте.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Юлия Величко

# data[].attributes.attachment_link.title
МУРАШКИ І ЦИКАДА  ЕЗОП

# data[].attributes.headline
Як правильно читати байки.

# data[].attributes.subject
Як правильно читати байки.

# data[].attributes.headline
Виконайте вправу.

# data[].attributes.subject
Виконайте вправу.

# data[].attributes.headline
Перевірте себе.

# data[].attributes.subject
Перевірте себе.

# data[].attributes.body
Підсумкова бесіда

# data[].attributes.headline
Відвідайте урок.

# data[].attributes.subject
Відвідайте урок.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Онлайн-школа Альтернатива

# data[].attributes.attachment_link.title
6-Зарубіжна література-6 клас-Іван Крилов. «Квартет», «Бабка і Муравель» (Дистанційна школа)

# data[].attributes.headline
Життєвий і творчий шлях митця.

# data[].attributes.subject
Життєвий і творчий шлях митця.

# data[].attributes.body
Крилов Іван Андрійович

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Крилов Іван

(1769-1844)

Відомий російський байкар, представник просвітницького реалізму критичного напрямку. Література захоплювала І. Крилова з дитячих років і, хоча працював дрібним чиновником і бібліотекарем, вже з 20 років був видавцем власних журналів, де друкував яскраві сатиричні твори. Перші байки - "Дуб і тростина", "Вередлива наречена" - були надруковані 1806 року в журналі "Московський глядач". Успіх був незаперечний. Крилов створив майже 200 байок.

В. Бєлінський висловив своє захоплення творчістю Крилова, сказавши, що "це непросто байки: це повість, комедія, гумористичний нарис, зла сатира":

Майже третина байок написана на сюжети, спільні з творами Лафонтена, але читачів захоплює актуальність, народність, простота і ясність думки. Багато висловів з байок стали афоризмами, ними користуються і тепер: "А Васька слухає та їсть", "Ай Моська, певне що сильна, раз гавка на слона".

Ім'я Крилова назавжди увійшло не тільки в російську, але й всесвітню літературу. Вдячні нащадки на зібрані народом кошти спорудили пам'ятник байкареві - в Петербурзі у Літньому саду.

# data[].attributes.attachment_link.title
Крилов Іван Андрійович: Біографія стисло на УкрЛібі

# data[].attributes.attachment_link.description
Крилов Іван (1769-1844) Відомий російський байкар, представник просвітницького реалізму критичного напрямку. Література захоплювала І. Крилова з дитячих років і, хоча працював дрібним чиновником і бібліотекарем, вже з 20 років був видавцем власних журналів, де друкував яскраві сатиричні твори. Перші байки - "Дуб і тростина", "Вередлива наречена" - були надруковані 1806 року в журналі "Московський глядач".

# data[].attributes.headline
Портрет байкаря.

# data[].attributes.subject
Портрет байкаря.

# data[].attributes.body
Розгляньте та висловіть враження.

# data[].attributes.body
Прочитайте.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
У сильного безсилий винен завсігди:
Багато прикладів з історії ми знаєм.
Та ми історій не складаєм,
А в Байці можем це розповісти.

У спеку до струмка зайшло ягня напитись;
І треба ж тут біді лупитись,
Що поблизу тих місць голодний Вовк бродив.
Ягнятко бачить він і хоче поживитись,
Та він цьому надать законних прав хотів
І каже: "Як, нахабо, смієш ти мутити
Потік цей прохолодний мій,
Напій
Піском бруднити?
За це-бо, далебі,
Зірву я голову тобі!" -
"Якщо пресвітлий Вовк дозволить,
Насмілюся сказать, що воду в ручаю
На кроків сто я нижче Вовка п'ю;
І гніватися він даремно зболить,
Бо каламутити пиття ніяк не можу я".-
"Так це брехня моя?
Негіднику! Звідкіль таке нахабство в світі?
Пригадую, як ти в позаторішнім літі
Зі мною надто грубий був:
Цього я, друже мій, ще не забув!" -
"Та згляньсь, і року ще нема мені від роду", -
Промовило Ягня. "То, певно, був твій брат".-
"Не маю я братів". - "То, може, кум чи сват,
Чи інший хто-небудь із вашого ж бо роду.
Самі ви, ваші пси і ваші пастухи
Мене б воліли збути,
І шкодите мені ви всі по змозі всюди:
Та розквитаюсь я за ваші всі гріхи!" -
"Ах, чим же винен я?"
- "Мовчи, гоноровисте!

Чи час тут розбирать провини всі, щеня?
Ти винен тим уже, що захотів я їсти".
Сказав - і в темний ліс Вовк поволік Ягня.

# data[].attributes.attachment_link.title
Вовк і Ягня - Іван Крилов, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
У сильного безсилий винен завсігди: Багато прикладів з історії ми знаєм. Та ми історій не складаєм, А в Байці можем це розповісти. У спеку до струмка зайшло ягня напитись; І треба ж тут біді лупитись, Що поблизу тих місць голодний Вовк бродив.

# data[].attributes.headline
Дівчинка декламує байку Крилова "Вовк і ягня". Варя Петер

# data[].attributes.subject
Дівчинка декламує байку Крилова "Вовк і ягня". Варя Петер

# data[].attributes.attachment_link.title
Дівчинка декламує байку Крилова "Вовк і ягня". Варя Петер

# data[].attributes.headline
Вовк і ягня              (мовою оригіналу)

# data[].attributes.subject
Вовк і ягня              (мовою оригіналу)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Сказки на ночь

# data[].attributes.attachment_link.title
Басня Крылова Волк и Ягненок

# data[].attributes.body
Прочитайте.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Іван Крилов
Квартет
Перекладач: Ф. Скляр

Вигадниця Мартишка,
Осел,
Козел
Та клишоногий Мишка
Затіяли Квартет заграть.
Дві скрипки, ноти, бас і альт дістали
Й під липу в лузі посідали,
Щоб світ мистецтвом чарувать.
Ударили в смички,- ладу ж дарма шукать!
"Стій, братця, стій! - кричить їм Мавпа,- постривайте!
Хіба заграєм так? Інакше посідайте.
Ти з басом, Мишечко, сідай проти альта,
Я, прима, сяду проти втори;
Тоді вже піде музика не та:
У танець підуть ліс і гори!"
Знов сіли, почали Квартет;
А діло все не йде вперед.
"Стривайте ж, я знайшов секрет,-
Кричить Осел,- усе в нас піде ладом,
Як поряд сядем".
Послухали Осла, поважно сіли в ряд;
А все-таки Квартет не йде на лад.
Ще гірше, ніж раніш, пішли між ними чвари
І свари,
Кому і як сідать.
Припало Солов'ю якраз там пролітать,
До нього всі вдались, як до свого спасіння:
"Будь ласка,- мовили,- таж наберись терпіння,
Допоможи Квартет улаштувать,
І ноти й інструмент зуміли ми дістать,
Скажи лиш, як сідать!"
"Щоб буть музи?кою, потрібне тут уміння
Та трохи тонших би ушей,-
Їм одмовляє Соловей,-
Тож, як сідати - сварки марні,
Бо з вас музики незугарні".

# data[].attributes.attachment_link.title
Квартет - Іван Крилов, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Іван Крилов Квартет Перекладач: Ф. Скляр Вигадниця Мартишка, Осел, Козел Та клишоногий Мишка Затіяли Квартет заграть. Дві скрипки, ноти, бас і альт дістали Й під липу в лузі посідали, Щоб світ мистецтвом чарувать. Ударили в смички,- ладу ж дарма шукать! "Стій, братця, стій! - кричить їм Мавпа,- постривайте! Хіба заграєм так?

# data[].attributes.headline
Аудіокнига: Іван Крилов, байка "Квартет" українською

# data[].attributes.subject
Аудіокнига: Іван Крилов, байка "Квартет" українською

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ось послухай!

# data[].attributes.attachment_link.title
Аудіокнига: Іван Крилов, байка "Квартет" українською

# data[].attributes.headline
Інсценізація байки І.Крилова "Квартет"

# data[].attributes.subject
Інсценізація байки І.Крилова "Квартет"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Светлана Мудрак

# data[].attributes.attachment_link.title
Інсценізація байки І.Крилова "Квартет"

# data[].attributes.headline
Бабка та Мурашка

# data[].attributes.subject
Бабка та Мурашка

# data[].attributes.body
Прочитайте.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Жвава Бабка степова
Літо красне проспівала,
І незчулась, як настала
Холоднеча зимова.
Снігом поле замітає;
Вже тих світлих днів немає,
Як між листям їй густим
Був готовий стіл і дім.
Зникло все: у дні холодні
Голод, злидні настають;
Співу Бабки вже не чуть:
Та й кому на думку йдуть
Ті пісні в часи голодні!
Зла журба її гризе,
В мурашник вона повзе:
"Не відмов, Мурашко мила!
До весни прожить несила,
Згляньсь на вид нужденний мій,
Нагодуй і обігрій!" -
"Кумо, кинь-бо жартувати:
Влітку чом було не дбати?" -
Відмовля Мурашка їй.
"Та часу недоставало.
В моріжках м'яких у нас
Співи, жарти повсякчас,
Що аж душу поривало!" -
"А, так ти..." - "Та я завжди
Те й робила, що співала". -
"Ти співала? Добре дбала:
Потанцюй тепер піди!"

# data[].attributes.attachment_link.title
Бабка та Мурашка - Іван Крилов, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Жвава Бабка степова Літо красне проспівала, І незчулась, як настала Холоднеча зимова. Снігом поле замітає; Вже тих світлих днів немає, Як між листям їй густим Був готовий стіл і дім. Зникло все: у дні холодні Голод, злидні настають; Співу Бабки вже не чуть: Та й кому на думку йдуть Ті пісні в часи голодні!

# data[].attributes.headline
Бабка та Мурашка

# data[].attributes.subject
Бабка та Мурашка

# data[].attributes.body
Прослухайте.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Юлия Величко

# data[].attributes.attachment_link.title
БАБКА ТА МУРАВЕЛЬ  І А КРИЛОВ

# data[].attributes.headline
Бабка та Мурашка (мовою оригіналу)

# data[].attributes.subject
Бабка та Мурашка (мовою оригіналу)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Народная библиотека

# data[].attributes.attachment_link.title
Стрекоза и муравей, Басни Крылова, читает Валентин Гафт

# data[].attributes.headline
Мудрість байки

# data[].attributes.body
Мудрість байки

# data[].attributes.headline
Байка у світовій літературі

# data[].attributes.subject
Байка у світовій літературі

# data[].attributes.body
Дай відповіді на запитання. Фото або скрін оцінки надішли вчителю.

# data[].attributes.attachment_link.title
Тестування: Байка у світовій літературі

# data[].attributes.headline
"Розкажи власну байку друзям"

# data[].attributes.subject
"Розкажи власну байку друзям"

# data[].attributes.body
Склади власну байку (за бажанням)

# data[].attributes.headline
Дайте відповіді на запитання

# data[].attributes.subject
Дайте відповіді на запитання

# data[].attributes.headline
Подумайте над проблемою

# data[].attributes.subject
Подумайте над проблемою

# data[].attributes.body
Вкажіть спільні та відмінні риси байки "Вовк та ягня" Езопа і Івана Крилова

# data[].attributes.headline
Знайомтеся! Український байкар - Леонід Глібов.

# data[].attributes.subject
Знайомтеся! Український байкар - Леонід Глібов.

# data[].attributes.body
Розгляньте портрет митця

# data[].attributes.headline
Життєвий і творчий шлях байкаря

# data[].attributes.subject
Життєвий і творчий шлях байкаря

# data[].attributes.body
Прочитайте та запам"ятайте.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Могила Леоніда Глібова у Чернігові

Народився у селі Веселий Поділ Хорольського повіту. Його батько, Іван Назарович Глібов, був управителем кінськими табунами в маєтку поміщика Гаврила Родзянка. Дитинство провів у селі Горби Кременчуцького повіту, куди з Веселого Подолу перейшов на роботу його батько, забравши з собою сім'ю.

Початкову освіту здобув удома за допомогою матері, а 1840 року вступив до Полтавської гімназії, де почав писати вірші і де виходить його перша збірка російською мовою "Стихотворения Леонида Глебова" ( 1847). До жанру байки Глібов звертається під час навчання у Ніжинському ліцеї вищих наук, тоді ж деякі з них друкує у газеті "Черниговские губернские ведомости".

Після закінчення ліцею ( 1855) Глібов працює вчителем історії та географії в Чорному Острові на Поділлі, а з 1858 - у Чернігівській чоловічій гімназії, гаряче захищає прогресивні педагогічні методи. Навколо сім'ї Глібова групується чернігівська інтелігенція. 1861-го письменник стає видавцем і редактором новоствореної газети "Черниговский листок". На сторінках цього тижневика часто з'являлися соціально гострі матеріали, спрямовані проти місцевих урядовців, поміщиків-деспотів, проти зловживань судових органів. За зв'язки з членом підпільної організації "Земля і воля" І. Андрущенком у 1863 Глібова було позбавлено права вчителювати, встановлено за ним поліцейський нагляд.

Два роки поет живе у Ніжині, а 1865-го повертається до Чернігова та деякий час працює дрібним чиновником у канцелярії губернатора. З 1867 він стає управителем земської друкарні, продовжує активну творчу працю, готує збірки своїх байок, видає книги-"метелики", друкує фейлетони, театральні огляди, публіцистичні статті, поезії російською мовою, твори для дітей.

Помер 10 листопада 1893 в Чернігові, де його й поховали на території монастиря Святої Трійці (вулиця Толстого, Болдина гора).

Байки Глібова, видані у Херсоні, кооперативним товариством "Укр. книгарня". 1918 рік. Упорядник Сергій Шульгин

Широке визнання в українській літературі Глібов здобув як байкар. Усього він написав понад сотню творів цього жанру. Перша збірка "Байки Леоніда Глібова", що містила 36 творів, вийшла у Києві 1863-го, але майже весь наклад її був знищений у зв'язку з Валуєвським циркуляром. 1872-го вдалося видати другу, доповнену в порівнянні з першою, книгу байок, а 1882-го - третю, що була передруком попередньої. Спроби надрукувати інші збірки Глібову не вдалися - перешкоджали цензурні заборони.

Народна пісня на вірш "Журба" на поштовій листівці

Ведмідь-пасічник

Вовк та ягня

Журба ("Стоїть гора високая...")

Жаба й Віл

Зозуля і півень

Квіти

Лисиця-жалібниця

Мальований стовп

Мірошник

Муха й бджола

Охрімова свита

Пісня

Синиця

Солом'яний дід

Цуцик

Шелестуни

Щука

Вшанування пам'яті

5 березня 2017 року на державному рівні в Україні відзначалась пам'ятна дата - 190 років з дня народження Леоніда Глібова (1827-1893), письменника, байкаря, видавця, громадського діяча.

На його честь названо декілька урбанонімів, наприклад вулиця Глібова у містах: Львів, Черкаси.

Під час німецького панування в Харкові, на його честь була перейменована вулиця Анрі Барбюса, зараз вулиця Юри Зойфера.

Література

Про Леоніда Глібова

Бондар М. Леонід Глібов: Негативи, позитиви, маски // Слово і час. - 1997. - 4. - С. 52-61.

Бондар М.П. Леонід Глібов (1827-1839) / М.П. Бондар // Історія української літератури ХХ століття: підручник: У 2т кн. Кн 1/ ред. М. Жулинського. - Київ, 2006. - С. 153-173.

Бугаєвич І., Зайченко І. Нові матеріали про Л. І. Глібова // Укр. мова і л-ра в шк. - 1985. - Ч. 8. - С. 15-18.

Герасименко В.Я. Леонід Глібов/ В.Я. Герасименко // Історія української літератури: У 8 т. - Київ, 1968. - Т. 3. - С. 284-296.

Леонід Глібов (1827-1893) // Усі українські письменники / упоряд. Ю.І. Хізова, В. В. Щоголева. - Харків, 2006. - С. 161-166.

Гур'єв Б. Леонід Іванович Глібов // Глібов Л. Твори. - К., 1964. - С. 3-28.

Деко О.А. Журавлиний заспів: докум. повість/ О.А. Деко. - Київ: Рад. письменник 1970. - 123 с.: іл

Деркач Борис Андрійович. Леонід Глібов. Життя і творчість. - Київ : "Дніпро", 1982. - 256 с. - 40 000 прим.

Зубков С. Видатний байкар // Глібов Л. Твори. - К., 1988. - С. 6-22.

Зубков С. Видатний байкар // Глібов Л. Байки. Поезії. - К., 1991. - С. 5-24.

...І такі романтичні легенди навколо "Журби" // Горбатюк Василь. З-під трави забуття: Подільські шляхи українських письменників. - Хмельницький, 2011. - С. 13-14.

Катаргіна Т. І. Глібов Леонід Іванович [Архівовано 9 серпня 2020 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. - К. : Наукова думка, 2004. - Т. 2 : Г - Д. - С. 117. - 518 с. : іл. - ISBN 966-00-0405-2.

Колесник П. Творчість Леоніда Глібова // Глібов Л. Твори: У 2-х т. - Т. 1. - К., 1974. - С. 5-25.

Колесник П. Український байкар // Гребінка Є., Глібов Л. Твори. - Донецьк, 1986. - С. 125-126.

Марценюк С. Слово і час Леоніда Глібова // Дивослово. - 1996. - Ч. 9. - С. 60-61.

Мовчун А. Леонід Іванович Глібов і його твори в початковій школі // Почат. шк. - 1999. - Ч. 6. - С. 42-46; - Ч. 7. - С. 46-48.

Мовчун А. Леонід Глібов та його твори у шкільному вивченні // Дивослово. - 2000. - Ч. 2. - С. 44-52.

Пільгук І. Леонід Глібов: До 150-річчя з дня народж. - К.: Т-во Знання УРСР, 1977. - 48 с.

Побідаш І. Л. Леонід Іванович Глібов - письменник, педагог, журналіст/ І.Л. Побідаш. - Київ , 2004. - 71 с.

Руденко Н. Вовки та ягнята. Ті та не ті... // Всесвіт. л-ра в серед. навч. закл. України. - 1996. - Ч. 6. - С. 36-38.

Свиричевський А. Леонід Глібов байкар і педагог/ А. Свиричевський// Педагог. вісн. - 1996. - № 1. - С. 13-15.

Сиваченко М., Деко О. Леонід Глібов: Дослідження і матеріали. - К.: Дніпро, 1969. - 289 с.

Степанишин Ю. Розвиток українського байкопису: Від Г. Сковороди до Л. Глібова // Укр. л-ра в загальноосвіт. шк. - 2000. - Ч. 3. - С. 58-62.

Хропко П. Національна основа творчості Леоніда Глібова: До 175-річчя від дня народж./ П. Хропко // Дивослово. - 2002. - № 3. - С. 55-58.

Історія української літератури другої половини XIX століття. - Київ, 1979.

Видання творів

Глібов Леонід. Вареники: байка / іл. П.Лапина. - Липовець, Київ. губ. : Товариство "Вернигора", 1918. - 8 с. : іл. - На тит. і обкл. авт.: Леонід Глібів ; Кн.5.

Глібов Леонід. Лисиця-жалібниця; Гадюка і ягня: байки / іл. П. Лапина. - Липовець, Київ. губ. : Товариство "Вернигора", 1918. - 8 с. : іл. - На тит. і обкл. авт.: ; Кн.6.

Леонід Глібів. Байки та загадки / упоряд. Ф.Гурвіч; мал. та обкл. Є.Рачова. - [Одеса]: Дитвидав, 1938. - 84 с. : іл.

Глібов Леонід. Веснянка / мал. М. Глухова. - Львів, [1941]. - 6 с. : іл.

Глібов Леонід. Квітчине весілля / мал. В.Литвиненка. - Київ: Молодь, 1947. - 7 с. : іл.

Глібов Леонід. Байки / лінографія В. Литвиненка. - Київ: Молодь, 1947. - 56 с. : іл.

Глібов Леонід. Твори / Мал. Г. Глікмана. - Київ: Молодь, 1955. - 160 с. : іл.

Глібов Леонід. Загадки і жарти дідуся Кенира. - Львів: Книжково-журнальне видавництво, 1958. - 59 с.

Глібов Леонід. Твори / Вступ. ст. С. Д. Зубков. - Київ: Дніпро, 1967. - 263 с. : ілюстр., портр. - (Шкільна бібліотека).

Глібов Леонід. Твори: У 2 т. - Київ, Наукова думка, 1974.

Цяцькований осел: вибр. твори: для серед. шк. віку / Л. І. Глібов. - Київ: Веселка ,1976. - 133 с.

Байки / Л. І. Глібов . - Київ: Дніпро 1979. - 173 с.

Твори / Л. І. Глібов / вступ. сл. С. Зубкова . - Київ: Дніпро 1982. - 232 с. - (Шк. б-ка).

[Байки]/ Леонід Глібов // Українська байка/ упоряд. і вступ. сл. Б. А. деркача, В. Т. Косяченка; іл. Ю. І. Криги. - Київ, 1983. - С. 132-230.

Байки. Поезії / Л. І. Глібов/ вступ. сл. С. Зубкова . - Київ: Дніпро, 1982. - 232 с. - (Шк. б-ка)

Глібов Леонід. Цяцькований осел: вибр. твори / упоряд., прим. М. П. Бондаря ; вступ. ст. Д. Білоуса; мал. А. Жуковського. - Київ: Веселка, 1987. - 206 с.

Глібов Леонід. Твори / вступ. ст. С. Д. Зубков ; худож. А. П. Василенко. - Київ: Дніпро, 1988. - 236 с. : іл. - (Шкільна бібліотека).

Вибрані твори / Л. І. Глібов / вступ. сл. С. Д. Зубкова . - Київ: Дніпро, 1991. - 269 с. : іл.

Глібов Леонід. Золота тарілочка: вірші, байки та загадки / упоряд. С.Вишенського; худож. Р.Сахалтуєв. - Київ: Веселка, 1994. - 93 с.

Глібов Леонід. Байки / упоряд. та передм. Р. Мельникова ; худож. Ю. Кучеровська. - Київ: Школа, 2005. - 128 с. - (Хрестоматія школяра).

Глібов Леонід. Цяцькований осел: вибр. твори: вірші, байки / вступ. ст. Д. Г. Білоуса ; післямова Б.Шевеліна. - Київ: Просвіта, 2005. - 375 с.

Твори Леоніда Глібова, Ксенофонта Климковича, Володимира Шашкевича. - У Львові: Вид. т-ва "Просвіта", 1911. - 580 с. : портр. - (Руска письменність ; 7). [Архівовано 27 вересня 2018 у Wayback Machine.]

[Байки]/ Леонід Глібов // Сковорода Г. Українська байка/ Г. Сковорода, Є. Гребінка, Л. Глібов. - Харків, 2006. - С. 116-244.

Глібов Леонід. Твори / упоряд., передм., прим. Р. П. Іванченко. - Перевид., допов. - Київ: Дніпро, 2016. - 230, [1] c. : [1] портр. - Вип. на зам. Держ. ком. телебачення і радіомовлення України за програмою "Українська книга" 2016 р.

Глібов Леонід.Байки / дизайн обкл. К. С. Герасимової. - Київ: Книгаренька: Видавець ФОП О. С. Шарлай, 2018. - 108, [3] с.

Глібов Леонід. Щука ; Муха й Бджола ; Жаба й Віл: байки. Акровірші. Загадки / в оформ. обкл. використано роботу М. Олійника. - Київ: Знання, 2019. - 223 с. : [1] портр. - (Скарби ; 2019, № 9).

# data[].attributes.attachment_link.title
Глібов Леонід Іванович - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Народився у селі Веселий Поділ Хорольського повіту. Його батько, Іван Назарович Глібов, був управителем кінськими табунами в маєтку поміщика Гаврила Родзянка. Дитинство провів у селі Горби Кременчуцького повіту, куди з Веселого Подолу перейшов на роботу його батько, забравши з собою сім'ю.

# data[].attributes.headline
"Вовк та ягня" Леоніда Глібова

# data[].attributes.subject
"Вовк та ягня" Леоніда Глібова

# data[].attributes.body
Прочитайте.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
На світі вже давно ведеться,
Що нижчий перед вищим гнеться,
А більший меншого кусає та ще й б'є -
Затим що сила є...
Примір не довго б показати,
Та - цур йому! Нащо чіпать?..
А щоб кінці як-небудь поховать,
Я хочу байку розказати.
Улітку, саме серед дня,
Пустуючи, дурне Ягня
Само забилося до річки -
Напитися водички.
От чи пило, чи ні - глядить:
Аж суне Вовк - такий страшенний
Та здоровенний!
Та так прямісінько й біжить
До бідного Ягняти.
Ягняті нікуди тікати;
Стоїть, сердешне, та дрижить...
А Вовк, неначе комісар, кричить
(Він, щоб присікаться, знайшов причину):
- Нащо се ти, собачий сину,
Тут каламутиш берег мій
Та квапиш ніс поганий свій
У чистую оцюю воду?
Та я тобі за сюю шкоду
Ти знаєш, що зроблю?..
Як муху, задавлю!
- Ні, паночку,- Ягня йому мовляє,-
Водиці я не сколотив,
Бо ще й не пив;
А хоч би й пив, то шкоди в тім немає,
Бо я стою зовсім не там,
Де треба пити вам,
Та ще й вода од вас сюди збігає...
- Так себто я брешу? - тут Вовк йому гукнув. -
Чи бач! Ще і базікать стало...
Такого ще поганця не бувало!..
Здається, ти й позаторік тут був
Та капості мені робив... Тривай же!
Ти думаєш, що я забув?
- Помилуйте! - йому Ягнятко каже,-
На світі я ще й году не прожив.
- Так брат твій був.
- Нема братів.
- Так, може, батько,
Коли не дядько...
Або ж хто-небудь з ваших був...
Хіба не знаю я, не чув,
Що ви усі мене б із'їли,
Якби вловили?
Собаки й вівчарі твої,
Усі ви - вороги мої:
Од вас мені життя немає...
Ще мало я терпів?
- Так чим же я вам досадив? -
Ягнятко, плачучи, питає.
- Цить, капосне! Либонь, не знає...
Ще й огризається, щеня!
Що ти за птиця?! Ти - Ягня!
Як сміло ти мене питати?
Вовк, може, їсти захотів!..
Не вам про теє, дурням, знати! -
І -Вовк Ягнятко задавив...
Нащо йому про теє знати,
Що, може, плаче бідна мати
Та побивається, як рибонька об лід:
Він Вовк, він пан... йому не слід...
1854

# data[].attributes.attachment_link.title
Вовк та ягня - Леонід Глібов, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
На світі вже давно ведеться, Що нижчий перед вищим гнеться, А більший меншого кусає та ще й б'є - Затим що сила є... Примір не довго б показати, Та - цур йому! Нащо чіпать?.. А щоб кінці як-небудь поховать, Я хочу байку розказати. Улітку, саме серед дня, Пустуючи, дурне Ягня Само забилося до річки - Напитися водички.

# data[].attributes.headline
Вовк та ягня. Байка Л.Глібова

# data[].attributes.subject
Вовк та ягня. Байка Л.Глібова

# data[].attributes.body
Прослухайте

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Все для учителя

# data[].attributes.attachment_link.title
Вовк та ягня. Байка Л.Глібова

# data[].attributes.headline
Інші твори Л. Глібова.

# data[].attributes.subject
Інші твори Л. Глібова.

# data[].attributes.attachment_link.title
Глібов Леонід Іванович - Твори - за абеткою - за жанрами

# data[].attributes.attachment_link.description
Глібов Леонід Іванович - Твори - за абеткою - за жанрами