# data[].attributes.headline
Симон Петлюра

# data[].attributes.subject
Симон Петлюра

# data[].attributes.body
український державний і політичний діяч, журналіст, літературний і театральний критик, Головний Отаман військ і флоту УНР, організатор українських збройних сил, голова Директорії УНР (1919–1920).

# data[].attributes.body
22 травня 1879р. у Полтаві в сім’ї міщан козацького походження. Батько – Василь Павлович – нащадок давнього козацького роду, мав власний дрібний візницький промисел. Мати – Ольга Олексіївна – походила із давнього козацького роду Марченків

# data[].attributes.attachment_caption
Родина Петлюр і Скрипникків
перший ряд (зліва направо) - племінники С.Петлюри: Сільвестр, Зінаїда, Валеріян Скрипники
другий ряд - сестри С.Петлюри: Феодосія, Маріамна з чоловіком Іваном Скрипником, Марина
третій ряд - племінники С.Петлюри: Андрій та Степан Скрипники
Полтава, 1915

# data[].attributes.headline
Старший брат Ф

# data[].attributes.body
Старший брат Федір був членом Української революційної партії, загинув за нез’ясованих обставин у 1907 році.

Молодший брат Олександр обрав кар’єру військового – капітан в царській армії, полковник в Армії УНР. Після Другої світової війни оселився в Канаді. Старша сестра Єфросинія в 1918 році постриглася в монашки і померла в монастирі (є версія, що це сталося під час його руйнування чекістами).

За не зовсім зрозумілих обставин померла сестра Тетяна.

Марина і Феодосія заарештовані НКВД 1937 року за звинуваченням у “поширенні петлюрівства”, розстріляні. Племінник Петлюри Степан Скрипник (Мстислав) став першим Патріархом Київським і всієї України.

# data[].attributes.headline
Олександр у своїх спог

# data[].attributes.body
Олександр у своїх спогадах говорив

Брата на боротьбу спонукала українська пісня, музика..

яку Симон дуже любив.

# data[].attributes.body
Початкову освіту здобув у церковно-парафіяльній школі.

1895 року вступив до Полтавської духовної семінарії. Захоплювався історією, хоровим співом, грою на скрипці, літературою. Гарно співав, грав у виставах. Світогляд юнака формувався під впливом Шевченкового "Кобзаря", творів Котляревського й історичної літератури.

Із 1898-го належав до таємного українського самоосвітнього гуртка, у 1901 р. виключений з семінарії через революційний і ”мазепинський”  дух – участь в організації виступу в семінарії композитора Миколи Лисенка.

# data[].attributes.headline
1900 року познайомився

# data[].attributes.body
1900 року познайомився із харківським адвокатом Миколою Міхновським, автором брошури “Самостійна Україна”. Петлюра стає активним членом Революційної Української Партії. 1901-го брав участь у Всеукраїнському студентському з'їзді, представляв громаду духовної семінарії.

# data[].attributes.headline
Рятуючись від арешту, 

# data[].attributes.body
Рятуючись від арешту, Симон Петлюра у 1902 році виїхав із приятелем Прокопом Понятенком на Кубань. У Катеринодарі (нині Краснодар) вчителював. Однак невдовзі був заарештований за діяльність у Чорноморській вільній громаді (Кубанській організації РУП)

# data[].attributes.headline
На Кубані він був знай

# data[].attributes.body
На Кубані він був знайомий з Федором Щербиною, який займався там українською справою. Він був знайомий з Грушевським.

# data[].attributes.headline
Під час революції 1905

# data[].attributes.body
Під час революції 1905 року брав активну участь у діяльності УСДРП. В кінці 1905-го після амністії повернувся до Києва працював секретарем щоденної Чикаленкової газети “Рада”. Навколо неї згуртувалися Борис Грінченко, Михайло Грушевський, Дмитро Дорошенко, Людмила Старицька-Черняхівська, Сергій Єфремов.

# data[].attributes.attachment_caption
дружина - Ольга Петлюра (Більська) та донечка Леся

# data[].attributes.headline
Перша світова війна

# data[].attributes.subject
Перша світова війна

# data[].attributes.body
В 1914 році йому було 35 років, він був одруженим і дочку Олесю, їй було 3 роки. Він був нецікавим для мобілізації, але поступив на військову службу санітаром до медичного потягу.

Через впливових знайомих і друзів Симон Петлюра перейшов на службу у Всероссийский союз земств и городов – (дуже широка, імперського масштабу, організація, яка об’єднувала діячів міського і земського самоврядування і займалася допомогою армії) та займався всім забезпеченням побутових умов і всіма необхідними видами матеріального забезпечення війська (не брав участь у військових операціях, не був в окопах, не ходив в атаку, але стояв дуже близько до щоденних потреб військових)

# data[].attributes.attachment_caption
ІІІ Всеукраїнський військовий з’їзд

# data[].attributes.body
У 1917 році після повалення царизму і початку процесу націоналізації, Петлюра був одним з організаторів цього створення на Західній частині (нинішня Білорусь).

Вояки його делегували на Перший Всеукраїнський військовий з’їзд, який відбувся в Києві в травні 1917 року. І тут почала сходити зоря Симона Петлюри, як військово-політичного лідера - його обрали до складу Українського генерального військового комітету (громадська організація, яка координувала різнопланову діяльність російської армії, в якій тоді служило понад 4 млн українців).

В червні 1917 року Петлюра виступив ініціатором скликання Другого Всеукраїнського військового конгресу в Києві, на якому була ухвалена резолюція до Центральної Ради з вимогою про негайне оголошення автономії.

# data[].attributes.attachment_caption
Стоять (зліва направо): П.Христюк, М.Стасюк, Б.Мартос. Сидять: І.Стешенко, Х.Барановський, В.Винниченко, С. Єфремов, С. Петлюра

# data[].attributes.headline
Після І універсалу (пр

# data[].attributes.body
Після І універсалу (про встановлення автономії) було встановлено перший уряд України, який називався Генеральний секретаріат. В складі цього уряду було генеральне секретарство військових справ, яке очолив Симон Петлюра.

Він дуже стрімко набував авторитету, займаючи дві посади – військового міністра ГСВС і голови українського військового комітету.

# data[].attributes.body
“Я, яко генеральний секретар по військових справах в Українській Народній Республіці, закликаю всіх вас, мої товариші й друзі, в теперішній час до загальної дружньої роботи. Будьте організовані та з’єдинені – всі за одного і один за всіх. Наше військо молоде, воно тільки становиться на ноги, і ви своєю дисциплінованістю доведете, що являєтесь славними потомками великих предків”.

Із відозви Симона Петлюри до війська. 15 листопада 1917 року

# data[].attributes.headline
18 грудня 1917 внаслід

# data[].attributes.body
18 грудня 1917 внаслідок цілого комплексу причин подав у відставку, того ж місяця сформував із добровольців Гайдамацький Кіш Слобідської України, що у січні–лютому 1918 відіграв значну роль у боях із російським більшовицьким військом на Лівобережжі, а згодом при обороні Києва і ліквідації більшовицького заколоту з центром на заводі «Арсенал».

# data[].attributes.headline
Після гетьманського пе

# data[].attributes.body
Після гетьманського перевороту (29 квітня 1918) П. обрано головою Київського губернського земства, згодом і Всеукраїнського союзу земств. 27 липня 1918 року Петлюру заарештували за звинуваченням у підготовці протиурядового заколоту. Майже 4 місяці утримували в Лук’янівській тюрмі.  13 листопада звільнений. Відразу після створення Директорії Української Народної Республіки як центру антигетьманського повстання (13 листопада 1918) виїхав до Білої Церкви, звідки керував (головний Отаман) антигетьманським повстанням Директорії УНР (у Білій Церкві тоді дислокувався загін Січових стрільців Євгена Коновальця).

# data[].attributes.headline
Підтримав об’єднання З

# data[].attributes.body
Підтримав об’єднання Західноукраїнської Народної Республіки з УНР в єдину державу (див. Акт Злуки УНР і ЗУНР)

# data[].attributes.headline
учасник Трудового конг

# data[].attributes.body
учасник Трудового конгресу (22–28 січня 1919), що затвердив це об’єднання

# data[].attributes.headline
Після захоплення Києва

# data[].attributes.body
Після захоплення Києва російськими більшовицькими військами у лютому 1919 і відходу Армії УНР та виїзду Голови Директорії УНР В. Винниченка за кордон, Петлюра виконував його обов’язки, а 9 травня 1919 обраний Головою (11 лютого вийшов з УСДРП).

15 листопада 1919, після виїзду членів Директорії УНР за кордон, Симон одноосібно очолив її. Намагався боротися зі стихійними єврейськими погромами, для чого вживав досить рішучих заходів.

# data[].attributes.headline
У важких внутрішніх і 

# data[].attributes.body
У важких внутрішніх і зовнішніх умовах протягом 10-ти місяців він очолював збройну боротьбу Армії Української Народної Республіки (від липня 1919 – об’єднаних Армій УНР і УГА) проти більшовиків і військ генерала А. Денікіна.

# data[].attributes.attachment_caption
Розвідники полку ім. Костя Гордієнка під час Першого Зимового походу. Малюнок Федіра Грінченка

# data[].attributes.headline
Опинившись в оточенні 

# data[].attributes.body
Опинившись в оточенні ворожих сил у безвихідному становищі, зокрема після переходу з’єднань УГА до Денікіна, уряд УНР на чолі з Петлюрою 5 грудня 1919 виїхав за кордон, до Варшави, шукати підтримки й союзників, а Армія УНР за його наказом пішла у Перший Зимовий похід.

16 грудня 1919 відновив діяльність центральних установ УНР. Після укладення Варшавського договору між Симоном Петлюрою та Польщею, обидві армії спільно повели наступ проти більшовиків і 7 травня 1920 зайняли Київ.

Коли 10 червня 1920 об’єднані армії відступили з міста, Армія УНР продовжувала боротьбу власними силами, але після перемир’я між Польщею і Радянською Росією в листопаді 1920 головні з’єднання Армії УНР перейшли р. Збруч і були інтерновані у Польщі.

# data[].attributes.headline
Російська пропаганда а

# data[].attributes.body
Російська пропаганда активно звинувачувала Петлюру у єврейських погромах. Відбулися криваві погроми євреїв. Здійснювані військами Антона Денікіна, червоноармійцями, різними грабіжниками та анархістськими загонами. 12 квітня 1919 року Директорія видала прокламацію, в якій ішлося:

“Український уряд буде всіляко боротися з порушеннями громадського порядку, викриватиме й суворо каратиме заводіяк, злочинців та погромників. І перш за все уряд не потерпить ніяких погромів, спрямованих проти єврейського населення України, і вживатиме усіх засобів для знешкодження цих мерзенних злодіїв”.

Наступного дня Симон Петлюра як верховний головнокомандувач українського війська видав наказ арештувати та віддати під трибунал усіх вояків, що підбурювали до погромів.

# data[].attributes.body
25 жовтня 1921 Петлюра видав наказ про початок Другого Зимового походу, 15 травня 1922 призначив командувачем повстанськими силами на Правобережжі Я. Гальчевського.

# data[].attributes.headline
Враховуючи вимоги біль

# data[].attributes.body
Враховуючи вимоги більшовиків до Польщі, 2 січня 1923 він приїхав до Будапешта, 16 жовтня 1924 через Відень і Женеву прибув до Франції.

Мешкав у Парижі, продовжував політичну та організаційну роботу, керував діяльністю уряду УНР в еміграції, заснував тижневик «Тризуб».

# data[].attributes.body
25 травня 1926-го року біля 14-ї години загинув у Парижі від кулі більшовицького агента Самуїла Шварцбарта. Поховали Головного Отамана 30 травня на паризькому цвинтарі Монпарнас.

# data[].attributes.body
Симон Петлюра, зіграв ключову роль у українській революції. Від дитинства він був відданий своїй країні, натхненний ідеями національної незалежності та свободи. Його рішучість, відвага та беззавітна любов до України стали основою для його внеску у боробьбу за визволення українського народу. Петлюра став символом патріотизму та незламного духу, який відображався у його діях від молодих років до моменту досягнення значних результатів у політичній боротьбі.

Симон Петлюра зазнав численних випробувань і важких моментів у своєму житті. Проте, навіть у найскладніших ситуаціях, він зумів зберегти віру у майбутнє своєї країни та знайти сили для боротьби.

Не випадково в історії з'явився термін "петлюрівці" – ці люди є не просто активісти,як я вважаю, а справжніми патріотами, відданими своїй країні та ідеалам незалежності. Їхні дії та самовідданість у боротьбі за свободу залишаються прикладом для наступних поколінь.