# data[].attributes.body
Jeg kunne have tilhørt en flok,

en stime,

en svirrende sværm,

men jeg ER alene.

Jeg tvivler,

jeg træffer et tøvende valg.

Samme sekund sker snittet.

Jeg har ikke samme muligheder som en overhugget regnorm,

hvis to dele søger i hver sin retning.

# data[].attributes.body
11/12/23

At være fjern

Er når man er der, men ikke er

At være fjern

Er at transportere univers uden at bevæge sig en tommel

At være fjern

Er at gå uden at tælle sine skridt

At være fjern

Er at være ægte, men snakke med drager

At være fjern

Er når blikket flakker men synet står skarpt

At være fjern

Er når mennesket snakker men metal mod metal er hvad der høres

At være fjern

Er når giften løber ned af mundvigen når man drikker saft

At være fjern

Er når man lige har sagt og gjort, men husker fortællingen om mor og barn

At være fjern

Er at ønske og opleve i en længsel af realitet

At være fjern

Er at stræbe og forstå, at tænke og høre, men ikke sige og gøre

At være fjern

Er når man er subjektiv, men forholder sig objektiv

At være fjern

Er at drukne i sine tanker men finde en måde at svømme

At være fjern

Er når man føler sig halv men er halvanden

At være fjern

Er når man løber, men står stille

At være fjern

Er at være små-sindssyg i sin sande forstand

At være fjern

Er som at flyve i den rene lykke, den sande magi

At være fjern

Er når man hører følelser og univers i sin form af lydbølger der hopper på tomme flader

At være fjern

Er når man bliver den nye misforstået skurk eller helt i sin egen historie

# data[].attributes.body
Et land under vandskorpen,

værger vinterbåden sig selv.

Huden skærer sig på is,

med ét skræmmes hjertet.

-Dette er mit bud, også selvom at der er et ord for meget...

# data[].attributes.body
Førhenværende strikse regler

Rime

Lige mange vers i hver strofe

De skulle kunne synges

Nu er der ubunden form i layoutet

Du kan helt selv bestemme

Lyrik skal udtrykke ting som man ikke kan sige direkte -oftest følelser

De skal røre folk et sted som hænder ikke kan nå

Der er lyriske tekster, som er delt op i strofer, og så er der prosa tekster, som har layout som en sammenhængen tekst

# data[].attributes.headline
Jeg-personen i "Nej, jeg bliver aldrig undertøjsmodel"

# data[].attributes.subject
Jeg-personen i "Nej, jeg bliver aldrig undertøjsmodel"

# data[].attributes.body
Pige/kvinde

Hun snakker med et piges mindset

Overvægtig

Hun beskriver sig selv som overvægtig, og stræber efter at blive slank

Mellem 17 og 23, måske?

Når man når over alderen 23, har de fleste fundet sig tilfreds med sig selv. Hun siger tilsidst at hun bare ønsker at være elsket, da hun "er kynisk angående kærlighed"

God selvindsigt

Hun virker som en fornuftig person og er ikke bange for at sige tingene som de er -hun er faktisk bund ærlig

Hun er usikker

Det udtrykker hun ret tydeligt

Hun er ærlig

Hun ønsker bare at nogen vil elske hende, og have hende som hun er

# data[].attributes.attachment_caption
Kig i reflektionen af dig, hvad ser du hvis du bevist anderkender dine "sande løgne" som beskytter dig? Hvis du er ærlig?

# data[].attributes.body
Jeg har flere steder, eller det vil sige jeg burde have flere steder. Alle folk sir' de har så mange steder: "Hva' ska' jeg vælge?" "Det ved jeg ikke" prøver jeg med. "Måske noget med dine bedsteforældre?" var mit første bud. Nu når jeg tænker over det, så gir' det go' mening. Jeg HAR steder. Jeg var glad som lille, havde en god opvækst og sådan. Jeg tror godt jeg kunne finde noget hvis jeg prøvede, eller det vil sige at jeg har et sted, men jeg tror at det er en form for facade. Jeg kunne have sagt min farfars have, farmors opholdsted, Thomas' værelse, mit værelse, der hvor juletræet stod juleaften, men er det virkelig det? Sandt nok, det var steder jeg nød at være, men mit yndlings sted? Den er svær. Yndlings er svært. At favorisere er svært. Jeg tænker tilbage gennem de snart 14 år af mit liv, og jeg tænker blankt. Havde du spurgt mig for år tilbage havde jeg sagt i nærheden af mormor, men så blev jeg ældre. Jeg havde sagt sammen med mine venner, men så blev jeg ældre. Jeg nyder at blive ældre, det er ikke det, men nu siger jeg mit værelse, mit ejet selvskab, i mellemtingen mellem det fiktionelle og realiteten. Det hele er min forsvars mekanisme. Mit endelige svar er blankt. En blank sort overflade, så hvad end der står foran det bliver en reflektion. Et levende billede. Jeg har ændret mig som så mange andre, mit svar nu ville ikke være ærligt. Derfor en blank facade, så mit 5'årige jegs svar vil stå klart og skarpt i reflektionen af mine tanker, ligesom mit 12'åriges jeg og alle andre der har været gennem tiden.

# data[].attributes.body
Tja, et digt.

Det mest åbenlyse for mig ville være at lave en prosa tekst. Skrive tanker og udtryk så jeg ikke bliver holdt tilbage af lange ranker,

lade som om at intet er bygget op af de grundlæggende planker,

ignorere det åbenlyse anker,

der stædigt holder fast i det utilregnelige

sand.

Jeg kunne skrive om ungdommens magre forstand,

skrive om hvordan ungdommen har en utilregnelig tilstand, men det er en brugt

påstand.

Jeg kunne skrive om fiktion,

den måde det kan give dig en vandrende vision,

skabe dig en vaccination for dine smerter som ingen anden medicin kan sætte i

stand.

Tja, et digt.

Det åbentlyse for mig ville være at vælge emnet "løb".

Skrive om hvordan jeg på magisk vis kan løbe fra alle problemer,

lade som om at jeg kan løbe i alt evighed indtil mine problemer forsvinder,

ignorer de åbentlyse systemer,

som jeg tydeligvis holder i en bestemt

tilstand.

Jeg kunne skrive om alt,

fortælle hvordan alt handler om hvad der bliver valgt,

sige at du kan bestemme hvad der bliver halvt,

fordi alt handler om at have den rette

forstand.

Jeg kunne skrive om ingenting,

beskrive hvordan ingenting kan blive til alting,

for den rigtige forvirring kan lede til en god udvikling

hvis du bare lære af alt din

modstand.