# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Els volcans es poden classificar de diferents maneres.

Segons la forma i el tamany del conducte per on surt el magma, els volcans poden ser:

Volcans fissurals: la lava surt en enorme quantitat a través d'una fissura de gran longitud. La lava pot arribar a cobrir grans extensions de terreny, com a l'altiplà del Dècan a l'Índia.

Volcans puntuals són els volcans clàssics, en què l'efusió es produeix per un punt. Un volcà puntual consta de foc volcànic, xemeneia, cràter i con volcànic.

Una altra manera de classificar els volcans, potser la més coneguda, és a partir del tipus d'erupció, així distingim entre els tipus següents:

Vulcanià:
El nom ve de les erupcions del volcà Vulcà. Solen ser explosives i formen núvolc foscos de cendra. La lava és més pastosa i viscosa i entre erupció i erupció s'encrosta ràpidament i tapona la xemeneia. L'erupció és molt violenta i la lava es polvoritza en cendres o bé en forma de pedra tosca. Hi ha pocs piroclasts grossos llançats a fora. Es produeix una columna de gasos (CO2 i derivats del sofre). Les colades volcàniques són poc extenses i escasses. Solidifiquen molt ràpidament i constitueixen les roques anomenades riolites.

Hawaià:
Normalment volcans fissurals, en els quals la lava sol ser poc densa. Típic dels volcans de Hawai. Els altres productes, com gasos i piroclasts, són molt escassos. L'erupció és contínua i el cràter és un llac de lava que gairebé mai no es buida; la lava bull i s'escampa per desbordament.

Peleà:
La lava és molt viscosa. Les erupcions estan separades per grans intervals. La lava, molt pressionada dintre de la xemeneia, s'obre pas pels costats i baixa vessant avall. El nom ve del volcà Pelé. Les erupcions són molt destructores, perquè provoquen allaus de cendres incandescents.

Estrombolià:
Reben el nom de Stromboli, petita illa volcànica de la costa italiana. La lava té una proporció més elevada de sílice i per tant és menys fluida. El tipus d'erupció també és contínua i la lava també està en ebullició constant, però quan es posa en contacte amb l'aire, els gasos que empresona es desprenen violentament i donen lloc a explosions moderades, rítmiques i contínues.

No ens hem d'oblidar de l'existència de volcans submarins, els quals tenen el cràter recobert de corals.

# data[].attributes.attachment_link.description
Els volcans es poden classificar de diferents maneres. Segons la forma i el tamany del conducte per on surt el magma, els volcans poden ser: Volcans fissurals : la lava surt en enorme quantitat a través d'una fissura de gran longitud. La lava pot arribar a cobrir grans extensions de terreny, com a l'altiplà del Dècan a l'Índia.

# data[].attributes.body
https://www.diccionari.cat/didac

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La Terra, el planeta que trepitgem, no és uniforme per dins com ho pot ser una bola de vidre. Si poguéssim fer un viatge al seu interior descobriríem que, a més d' augmentar la temperatura , els materials que anéssim travessant serien molt diferents : roques foses com les que surten pels volcans en forma de lava, roques molt calentes, sòlides però deformables, metall líquid o sòlid,...

Després d'anys i anys d'estudiar l'interior de la Terra a partir de totes les pistes que tenim al nostre voltant (sense veure'l, perquè no hi hem anat mai), tenim una idea de què hi ha sota el terra que trepitgem.

La Terra està formada en capes concèntriques . De dins cap a fora són:

, format principalment pels metalls ferro i níquel. Hi podem diferenciar:

El nucli intern que, malgrat estar a temperatures encara més elevades (fins a 3.000 ºC) està en estat sòlid. Per què? Perquè la pressió és també molt més gran i això fa que la temperatura de fusió del metall augmenti.

El nucli extern , que es troba en estat líquid degut a les elevadíssimes temperatures que hi ha.

Mantell , amb una composició ja més semblant a la d'algunes roques (serien roques molt fosques, riques en silici, magnesi i ferro). També hi distingim dues capes:

El mantell intern, sòlid i que està en contacte amb el nucli.

El mantell extern , que si bé és sòlid, té una capa plàstica (una mica com l'argila:asthenos vol dir tou en grec): l'astenosfera .

, formada per les roques que podem veure. L'escorça, juntament amb la part superior sòlida del mantell (just la que està sobre l'astenosfera) forma la Escorça litosfera .

Com veurem a la tectònica de plaques , i astenosfera juguen un trencaclosques permanent a la superfície de la Terra, responsable de l'activitat sísmica i volcànica de la nostra Terra.

# data[].attributes.attachment_link.description
La Terra, el planeta que trepitgem, no és uniforme per dins com ho pot ser una bola de vidre. Si poguéssim fer un viatge al seu interior descobriríem que, a més d' augmentar la temperatura , els materials que anéssim travessant serien molt diferents : roques foses com les que surten pels volcans en forma de lava, roques molt calentes, sòlides però deformables, metall líquid o sòlid,...