# data[].attributes.headline
"Peep show" amb vistes a l'interior d'una casa holandesa

# data[].attributes.subject
"Peep show" amb vistes a l'interior d'una casa holandesa

# data[].attributes.body
Samuel van Hoogstraten

1627 - 1678

Oli sobre fusta

# data[].attributes.body
Caspar David Friedrich

1808 - 1810

Oli sobre tela

# data[].attributes.body
Dante Gabriel Rossetti

1850

Oli sobre tela

# data[].attributes.headline
Nocturne in Black and Gold - The Falling Rocket

# data[].attributes.subject
Nocturne in Black and Gold - The Falling Rocket

# data[].attributes.body
James McNeill Whistler
1875

Oli sobre tela

# data[].attributes.body
John Singer Sargent

1889

Oli sobre tela

# data[].attributes.body
Joaquim Mir

1901-1904

Oli sobre tela

# data[].attributes.body
Hans Baluscheck

1920

Oli sobre tela

# data[].attributes.body
L’obra és l’obra i és fràgil.

Una persona pot trobar-s’hi.

També es pot trobar en una sabata.

# data[].attributes.body
Sánchez Cotán

1603-1627

Bodegón con cardo y zanahorias

# data[].attributes.body
Visió més refinada de la cosa

# data[].attributes.body
En el meu procés tendeixo a una necessitat de variar constantment de formats i maneres de fer, no sé si és que m’avorreixo o simplement m’agrada abastar molt.

A principis de curs em vaig trobar com cada any amb el dilema de què fer. Més que cometre els errors d’anys anteriors i deixar-me atrapar pel dubte, em vaig proposar de fer i el què vindria després (creuant els dits). Feia temps que havia estat donant voltes als mateixos temes des de perspectives diferents i notava que aquesta necessitat de canvi raïa no només en termes de format sinó que també de temàtica.

Vaig agafar doncs la figura d’un arbre mort des del qual havia saltat al riu fins que el van retirar fa en prou feines un any. Com a imaginari les dicotomies que presentava vaig trobar que donaven joc per generar obra interessant.

Parteixo del borrós (muddy en anglès) i el fragment per tal de re-examinar la imatge que tinc en el cap d’aquest objecte i com en voler introduir-me entremig d’aquests dos elements, tronc i aigua, en certa manera canvio inherentment la manera com existeixen i conviuen.

Plantejo l’obra a partir d’il·lusions òptiques i objectes segmentats i dividits per generar un espai fragmentat però alhora proper d’alguna manera.

El procés de treball ha estat un d’experimentació i explotació d’interessos que feia temps que em rondaven pel cap, inicialment com un tempteig  però que en la seva acumulació han acabat instal·lant-se en un imaginari coherent. He mirat de mantenir subconscientment les idees i elements que m’interessaven i m’he deixat sorprendre pel procés en sí.

A tall de conclusió, penso que he aprofitat el semestre com un espai on ampliar el meu repertori de possibilitats, gràcies a la varietat de formats de peces i tècniques puc imaginar una multitud de direccions cap a on tirar la meva pràctica i, unes bones maneres de fer  i recursos per parlar del que m’interessa.