# data[].attributes.body
La fundació de Roma, datada el 753 aC, és un esdeveniment tant mític com històric. Segons la llegenda, Ròmul va fundar la ciutat després de matar el seu germà Rem en una disputa sobre el lloc de la fundació. Roma es va situar al voltant del riu Tíber, un lloc estratègic per al comerç i la defensa. Ròmul es va convertir en el primer rei, establint les primeres institucions polítiques i religioses. Amb el temps, Roma va créixer a través d'aliances i guerres amb pobles veïns, com els etruscs i els savins, marcant així l'inici d'una civilització que resultaria molt influent a la història.

# data[].attributes.body
La monarquia romana va ser la primera etapa de Roma, composta per set reis:

Ròmul: Fundador i primer rei, va establir les institucions inicials.

Numa Pompilio: Segon rei, va introduir ritus religiosos i va promoure la pau.

Tuli Hostili: Tercer rei, va expandir el territori mitjançant guerres.

Ancus Marcius: Quart rei, va continuar l'expansió i va fundar Ostia.

Tarquini Prisco: Cinquè rei, va destacar en obres públiques.

Servio Tulio: Sisè rei, va implementar reformes socials i polítiques.

Tarquini el Soberbio: Últim rei, la seva tirania va portar a la seva expulsió ia l'inici de la República el 509 a.C

Aquest període va establir les bases de les institucions romanes i va marcar un canvi polític significatiu.

# data[].attributes.body
Ròmul, que va reinar del 753 al 717 aC, és conegut com el fundador i primer rei de Roma. Segons la llegenda, ell i el seu germà Rem van ser criats per una lloba. Després d'una disputa sobre on fundar la ciutat, Ròmul va matar Rem. Va establir Roma al turó Palatí i va crear les primeres institucions polítiques, com el Senat. Ròmul també va ser un líder militar que va expandir la ciutat, incloent els sabins en una aliança que va néixer de la famosa història del segrest de les seves dones. El seu regnat va ser crucial per al desenvolupament de Roma com a potència futura.

# data[].attributes.body
Numa Pompili, és el segon rei de Roma. Va ser escollit per la seva saviesa i el seu desig de portar pau a la ciutat. Durant el seu regnat, va fundar temples i establir rituals per consolidar el culte a les divinitats romanes. També va promulgar un codi legal que va organitzar la societat i va fomentar la justícia. A diferència de Ròmul, Numa evitarà guerres, centrant-se en la cohesió social. El seu regnat va ser clau per al desenvolupament de les institucions romanes.

# data[].attributes.body
Tul·lus Hostili, tercer rei de Roma, és conegut per la seva actitud bel·licosa i les seves conquestes. Es va centrar a expandir el territori romà, liderant guerres com la contra els alba-llatins, que va resultar en la victòria dels Horacis. Va construir muralles per defensar la ciutat i va reorganitzar l'exèrcit, fent-lo més potent. Tul·lus és recordat com un rei guerrer que va reforçar la seguretat de Roma i va contribuir a la seva expansió.

# data[].attributes.body
Anc Marci, és el quart rei de Roma. Es va centrar en la religió i la cultura, buscant la pau després dels anys de guerra. Promoure el culte a les divinitats romanes i consolidar les institucions religioses. A més, va evitar conflictes i es va dedicar al desenvolupament intern de la ciutat, ordenant la construcció de temples per millorar l'arquitectura religiosa. Anc Marci és recordat com un rei que va aportar estabilitat i va fomentar la cohesió social a Roma.

# data[].attributes.body
Tarquini Prisc, cinquè rei de Roma, és conegut per la seva influència en la construcció i l'expansió de la ciutat. D'origen etrusc, va impulsar importants obres públiques, com la construcció del Cloaca Màxima, un sistema de drenatge que va millorar la salubritat de Roma. A més, promourà les arts i la cultura, integrant influències etrusques. Consolidà el poder real i establí relacions amb la noblesa, però també enfrontà oposició. Tarquini Prisc és recordat com un rei que va contribuir al creixement físic i cultural de Roma.

# data[].attributes.body
Servi Tul·li, és el sisè rei de Roma, conegut per les seves reformes importants. Va establir un cens per classificar els ciutadans segons la seva riquesa, millorant la participació política. També va dividir la població en classes socials, afectant les institucions romanes.

Va construir una muralla al voltant de la ciutat per augmentar la seva seguretat i va fomentar la religió amb rituals que van reforçar la cohesió social. Servi Tul·li és recordat com un rei que va organitzar i millorar Roma.

# data[].attributes.body
Tarquini el Soberbio va ser el darrer rei de Roma, governant entre 534 i 509 a.C. El seu regnat es va caracteritzar per la tirania i l'opressió, cosa que va generar descontentament entre els romans. Va promoure importants obres públiques, com el Temple de Júpiter, però el seu govern es va tornar cada cop més impopular, especialment després de la violació de Lucrècia pel seu fill, Sisè Tarquini. Això va provocar una revolta que va culminar en la seva expulsió i en l'establiment de la República Romana el 509 aC, marcant la fi de la monarquia. El seu llegat és el d'un rei la tirania del qual va contribuir a la creació d'un nou sistema polític a Roma.

# data[].attributes.body
La República Romana (509-27 a.C.) va ser un període de govern del Senat i el poble, caracteritzat per l'expansió territorial, amb la conquesta d'Itàlia i parts de la Mediterrània. Va haver-hi conflictes interns, incloent lluites entre patricis i plebeus, que van portar a la creació del Tribunal de la Plebs. Les Guerres Púnicques contra Cartago van establir Roma com a potència dominant. La crisi política es va intensificar amb les lluites de poder entre generals com Juli Cèsar i Pompeu, que van desembocar en guerres civils. L'assassinat de Cèsar el 44 a.C. va culminar amb el triomf d'Octavi (August), que va posar fi a la República i va iniciar l'Imperi Romà el 27 a.C. Aquest període va establir les bases de la civilització romana.

# data[].attributes.body
La Primera Guerra Púnica (264-241 a.C.) va ser un conflicte entre Roma i Cartago per controlar Sicília. Va començar per disputes a Messina. Roma va guanyar batalles nàutiques, com la de Mylae (260 a.C.), i finalment va vèncer a Cartago a la Batalla de Egadi (241 a.C.). La guerra va acabar amb Cartago cedint Sicília a Roma, marcant el començament de la seva expansió marítima.

# data[].attributes.body
La Segona Guerra Púnica (218-201 a.C.) va ser un conflicte entre Roma i Cartago, liderada per Anníbal. Va començar amb l'invasió d'Anníbal a Itàlia, on va guanyar batalles importants com Cannas (216 a.C.). Malgrat les victòries, Roma va contraatacar amb Escipió a Àfrica. La guerra va culminar amb la Batalla de Zama (202 a.C.), on Escipió va derrotar Anníbal. La guerra va acabar el 201 a.C. amb la victòria romana, consolidant la seva hegemonia a la Mediterrània.

# data[].attributes.body
La Tercera Guerra Púnica va ser el darrer conflicte entre Roma i Cartago, motivat pel temor de Roma davant el ressorgiment de Cartago després de la Segona Guerra Púnica. Roma va declarar la guerra el 149 aC, utilitzant un conflicte entre Cartago i Numídia com a pretext. Després d'un llarg setge, Cartago va ser finalment conquerida el 146 a. per les forces romanes liderades per Escipió Emiliano. La ciutat va ser destruïda i la seva població massacrada o esclavitzada. Aquest conflicte va consolidar Roma com la principal potència de la Mediterrània i va marcar l'inici de la seva expansió imperial.

# data[].attributes.body
La Primera Guerra Civil romana (49-45 a.C.) va ser un conflicte entre Juli Cèsar i el Senat, liderat per Pompeu. Va començar quan Cèsar va creuar el Rubicó el 49 a.C. Cèsar va derrotar Pompeu a la Batalla de Farsàl (48 a.C.), on Pompeu va fugir a Egipte i va ser assassinat. La guerra va acabar el 45 a.C. amb la victòria de Cèsar, que va consolidar el seu poder a Roma.

# data[].attributes.body
La Segona Guerra Civil romana (44-30 a.C.) va seguir l'assassinat de Juli Cèsar. Els principals actors van ser Octavi i Marc Antoni, que inicialment van formar un triomvirat. La guerra va incloure la Batalla de Filipos (42 a.C.), on van derrotar els assassins de Cèsar, i culminar amb la Batalla d'Actium (31 a.C.), on Octavi va vèncer Antoni i Cleòpatra. La victòria d'Octavi va portar al seu ascens com a emperador d'August, acabant amb la República i iniciant l'Imperi Romà.

# data[].attributes.body
La Tercera Guerra Civil Romana, que va tenir lloc entre el 32 i el 30 aC, va ser un conflicte decisiu entre Marco Antonio i Octavio (futur August). Octavio va declarar la guerra a Antonio el 32 aC, acusant-lo de traïció per la seva relació amb Cleòpatra. La batalla naval d'Accio el 31 a. va resultar en una victòria aclaparadora per a Octavio, cosa que va debilitar a Antonio i Cleòpatra, els quals es van suïcidar en 30 a. després de la invasió d'Octavio a Egipte. Aquest conflicte va marcar la fi de la República i l'inici de l'Imperi Romà, amb Octavi com el seu primer emperador.

# data[].attributes.body
L'Imperi Romà (27 a.C. - 476 d.C.) va començar amb l'agost i va experimentar una gran expansió territorial i un govern centralitzat. Va ser un període d'esplendor cultural i arquitectònic, amb el desenvolupament de drets i infraestructures. La Dinastia Antonina (96-192 d.C.) va ser un dels seus moments més destacats. No obstant això, va patir crisis internes i invasions, culminant en la caiguda de l'Occident el 476 d.C. amb la deposició de l'últim emperador, Ròmul August. La part oriental va continuar existint com l'Imperi Bizantí.

# data[].attributes.headline
Dinastia Julioclàudia (27 a.C. - 68 d.C.)    

# data[].attributes.subject
Dinastia Julioclàudia (27 a.C. - 68 d.C.)    

# data[].attributes.body
La Dinastia Julioclaudia va governar Roma del 27 a.C. al 68 dC. Va començar amb August, qui va estabilitzar l'imperi i va promoure el Pax Romana. El van seguir Tiberio, autoritari; Cal·lígula, conegut per la seva bogeria; Claudi, que va expandir l'imperi; i Neró, el regnat tirànic del qual va acabar amb el seu suïcidi. Aquesta dinastia va asseure les bases del govern imperial i el seu final va conduir a la inestabilitat del període conegut com la Crisi de l'Any Quatre Emperadors.

# data[].attributes.body
La Dinastia Flàvia (69-96 d.C.) va incloure tres emperadors: Vespasià, Tit i Domicià. Vespasià va restaurar l'estabilitat i va iniciar la construcció del Coliseu. Tit va gestionar desastres com l'erupció del Vesuvi i va inaugurar el Coliseu. Domicià va governar de manera autoritària fins que va ser assassinat. Va ser un període de reconstrucció i consolidació de l'Imperi Romà.

# data[].attributes.body
La Dinastia Antonina (96-192 d.C.) va ser una època d'esplendor per l'Imperi Romà, amb cinc emperadors: Nerva, Trajà, Adrià, Antoní Pius i Marc Aureli. Sota el seu govern, Roma va expandir-se territorialment, es van consolidar les fronteres i van realitzar reformes administratives. Trajà va dur l'Imperi a la seva màxima extensió, mentre que Adrià i Antoní van promoure la pau i la justícia. Marc Aureli, filòsof estoic, va fer front a invasions bàrbares. La dinastia va acabar amb Còmmode, un emperador ineficient, i la seva mort va portar crisi a Roma.

# data[].attributes.body
La Dinastia Severiana va governar l'Imperi Romà. Va començar amb Septimio Severo, qui va implementar reformes militars i va ampliar la ciutadania. Els seus successors inclouen Caracala, conegut per la Constitució Antoniniana; Geta, assassinat per Caracala; Macrino, que va tenir un breu regnat; Elagabalus, famós per la seva extravagància; i Alexandre Severo, que va enfrontar molts problemes. La dinastia va acabar el 235 dC. amb l´ascens de Maximinus Thrax, marcant l´inici de la Crisi del Segle III. El seu llegat inclou la militarització i l'expansió de la ciutadania a l'imperi.

# data[].attributes.headline
CAIGUDA DE L'IMPERI ROMÀ D'OCCIDENT (476 d.C.) |

# data[].attributes.subject
CAIGUDA DE L'IMPERI ROMÀ D'OCCIDENT (476 d.C.) |

# data[].attributes.body
La caiguda de l'Imperi Romà d'Occident l'any 476 dC va ser causada per una combinació de problemes interns com la crisi econòmica, la corrupció política i la decadència militar. Les invasions de tribus bàrbares, la divisió de l'imperi i el declivi de la població també van debilitar Roma. Finalment, el líder bàrbar Odoacre va deposar l'últim emperador, Ròmul August, marcant el final simbòlic de l'imperi, tot i que l'herència romana va viure a Europa.