# data[].attributes.headline
Hogyan valósíthatom meg önmagam a munkahelyen?

# data[].attributes.subject
Hogyan valósíthatom meg önmagam a munkahelyen?

# data[].attributes.body
Mindenki olyan helyen szeretne dolgozni, ahol úgy érzi, ez a hivatása, azt csinálja, amire született, és megvalósíthatja önmagát.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Változatosan éljük meg az önmegvalósítást - véli Dr. Beck-Bíró Kata, a téma szakértője. Van, akinek az ez egy szellemi tevékenység, például az „inspirációt", a „kihívást" nevezi annak, mások érzelmileg közelítik meg, úgy fogalmaznak, hogy „izgalmi állapotba" kerülnek, „élvezik" ezt a helyzetet, vagy épp „magával ragadja", amit csinál. A szakértő a doktori disszertációját írta a munkahelyi önmegvalósításról, illetve annak gátló tényezőiről, ennek részeként végzett egy kutatást reklámügynökségi kreatív szakemberek között.

A kompromisszumkötés nem zárja ki az önmegvalósítást. Nagyon fontos, hogy az önmegvalósítás nem azt jelenti, hogy a kereteket felrúgva vagy éppen keretek nélkül teszem azt, ami segít a személyes jövőképen elérésében - vélekedik a kutató. Van, hogy a környezettel, például az üzleti élettel kell kompromisszumot kötni, de van, hogy saját magammal - mint amikor a karrier és a család között dönteni.

Jó helyen vagyok?

Olyan kérdésekre kell például választ adnunk, hogy a foglalkozásunk egyben a hivatásunk-e, elkötelezetten dolgozunk-e vagy csak megélhetési forrást jelent? Ha valaki azt érzi legbelül, „ez vagyok én", „erre lettem teremtve", akkor a munkája valószínűleg a hivatása. Ha viszont nincs meg az elkötelezettség, nem érezzük sajátunknak a munkánkat, akkor azon érdemes elgondolkodni, hogy ezen akarunk-e változtatni - és ha igen, hogyan tudjuk ezt megtenni.

Amennyiben az ember világos célokat kap a munkakör jó színvonalú elvégzéséhez, úgy egyértelműek számára azok a keretek, amelyeket „feltölthet saját magával" - véli Dr. Beck-Bíró Kata. Az sem mindegy, hogy azt érezzük-e, hogy az adott munka ránk van szabva, vannak-e olyan készségeink, képességeink, amiért ezt a munkát magunkénak mondhatjuk, vagy igazából bárki el tudná végezni? Ha az előbbi állítás az igaz, az sok önbizalmat adhat.

A munkahely, mint akadály

A munkahelyünk szereplői nagyon fontosak az önmegvalósítási törekvésükben is. Ha úgy érezzük, hogy a főnök bízik bennünk, az „szárnyakat ad" és szeretnénk egyre többet „adni magunkból". A munkatárasainknak is nagy szerepe van abban, hogy a helyünkön érezzük magunkat. Ez nem azt jelenti, hogy például nem tudok tanulni a másiktól, csak legyen meg a kölcsönös tisztelet, hogy „te abban vagy jobb, én meg ebben" - elemzi Dr. Beck-Bíró Kata.

Ha nem így van, akkor függés jöhet létre, csakúgy, mint a bizalmatlan főnök esetében. Ez erősen akadályozza az önmegvalósítást. A munkahelyen jelentősége van annak is, amit látunk, tapasztalunk. Például, ha értékelik a profizmusra való törekvést, az újszerű megoldásokat, ha a szervezeti kultúra része a transzparencia, az biztonságot ad a munkatársnak és inspirációt, hogy ő maga is egyre jobban akarjon teljesíteni. Ha viszont azt látja, hogy magas a fluktuáció, akkor ez elbizonyíthatja őt.

És végül egy érdekesség: még az iroda kialakítása is befolyásolhatja az önmegvalósítási törekvést. Például vannak olyan emberek, akiket a nyitott iroda inspirál, másoknak viszont túl tág kereteket ad, és feszélyezi őket.
- Profession.hu
További cikkek az álláskeresésről

További cikkek az álláskeresésről

# data[].attributes.attachment_link.title
Hogyan valósíthatom meg önmagam a munkahelyen?

# data[].attributes.attachment_link.description
Mindenki olyan helyen szeretne dolgozni, ahol úgy érzi, ez a hivatása, azt csinálja, amire született, és megvalósíthatja önmagát. Az önmegvalósítás több tényezőtől függ, és többféle gátja is lehet: a saját személyiségünk, a főnök, vagy épp a környezet is okozhatja, ha nem tudunk kiteljesedni, és kényszernek érezzük a munkát.

# data[].attributes.headline
Tippek, amivel növelhetjük a teljesítményünket a munkában

# data[].attributes.subject
Tippek, amivel növelhetjük a teljesítményünket a munkában

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Minél nagyobb a teljesítmény, annál jobbak az eredmények. Így van ez a sport és a munka világában is. Mi most az utóbbival fogunk foglalkozni. Szerencsére napjainkban egyre több vállalkozás látja be, hogy a siker nagyrészt a hatékonyságnak köszönhető, amit éppen ezért mindig érdemes fejleszteni.
A munkavállalók alapvető szükségletei közé sorolhatjuk többek között a megfelelő munkakörülményeket, a világítást és felszerelést, az ideális hőmérsékletet, a jó levegőt és az elegendő teret. Ezek megléte nélkül nehezen tudna bárki is produktívan a munkára koncentrálni. Bizony, a kényelem és a biztonság érzése jelentősen tudja növelni a munkavállalók teljesítményét. Sőt, egy az Exeteri Egyetemen elvégzett felmérés rámutatott arra is, hogy a lakberendezésnek is kitüntetett szerep jut, ugyanis a növényekkel, képekkel teli térben 17%-kal eredményesebbek voltak a munkavállalók, mint az egyszerű, növényeket és képeket nélkülöző környezetben munkálkodó társaik.

Sokan hajlamosak alábecsülni a kellemes munkahelyi légkör erejét, pedig ezzel igen nagy hibát követhetnek el. Egyszerű a képlet: ha a munkavállaló jól érzi magát a munkahelyén, akkor boldogan jár be és ennek megfelelően könnyedebben veszi az akadályokat. Vagyis sokkal jobb teljesítmény tud nyújtani azon munkavállalónál, aki nem érzi jól magát a munkahelyén, nem jár be boldogan és legtöbbször gondterhelt. Érdemes szem előtt tartani, hogy a humán erőforrás napjaink egyik legfontosabb tőkéje, tehát igencsak kifizetődő azzal foglalkozni, hogy a munkavállaló érezze jól magát a munkahelyén, főleg hosszútávon. Ráadásul manapság egyre közkeletűbb az elképzelés, miszerint a hozott képességek mellett jókora szerep jut a tudatos fejlesztésnek is, melyet természetesen eredményesebben lehet elérni egy pozitív munkahelyi közegben.

Az alapvető szükségletek megteremtése a munkaadó dolga, de a munkavállalók kezében is jó pár módszer van a teljesítmény növelésére. Csakhogy pár varázsszót említsünk: szünet, egészséges étel, víz és zene. Ezek segítségével jócskán felturbózhatjuk energiaszintünket.

1. Ha egész nap görnyedten egy helyben ülünk és csak a monitort bámuljunk, akkor nem nehéz kitalálni, hogy mindennek a vége sajgó derék, hát és nyak lesz, no és persze fáradt, kiszáradt szem. Ezt elkerülendő minél többször, pl. minden órában álljunk fel munka közben és végezzünk váll-, fejkörzéseket, sőt, ha van lehetőségünk, akkor vágjunk neki egy 15-20 perces sétának. Szemünket is kíméljük: fél óránként min. 20-30 másodpercre pihentessük lelkünk tükrét, egyszerűen csak csukjuk be vagy nézzünk a távolba.

2. Természetesen az sem mindegy, hogy mit eszünk a munkahelyünkön: a sok és nehéz ételtől elpunnyadunk, míg a megfelelő mennyiségű, könnyű ételek révén prímán szinten tarthatjuk energiaszintünket reggeltől délutánig.

3. Ahogy az elszáradt növény sem képes vígan lengedezni a szélben, hasonlóképpen a dehidratált emberi test is több nehézségbe ütközhet. Az egészség és frissesség alapfeltétele, hogy megfelelő mennyiségű folyadékot igyunk napközben, úgyhogy erről sose feledkezzünk meg. Akár 1-2 pohár víz után már gyorsabban manőverezhetünk a teendők dzsungelében.

4. Akinek a zenehallgatás űzte már el a rosszkedvét, az tudja, hogy a muzsikának mekkora ereje van: jobb kedvre derít, felpörget és a zenével szoros barátságban lévőknél növelheti a koncentrációs készséget is.

A mai modern világban azonban már a fentieknél is messzebbre merészkedtek a szakemberek és számtalan coaching módszert kínálnak a cégeknek arra vonatkozóan, hogy hogyan tehetnék még sikeresebbé és hatékonyabbá a munkavállalókat, a csoportokat és a vezetőket is. Egyéni- és csoportos coaching közül lehet választani, a tematika pedig igen széles. Többek között léteznek asszertív kommunikációt, időmenedzsmentet, változás menedzsmentet, konfliktus-, válságkezelést vagy vezetői készségfejlesztést érintő coaching foglalkozások. Ezeket is érdemes kipróbálni a cél érdekében!

Ha úgy érezzük, hogy a munkahelyi stressz az eredményesség rovására megy, akkor a mindfulness tréning segíthet. A mindfulnesst legjobban a „tudatos jelenlét" kifejezéssel lehet körülírni: olyan speciális figyelmi állapotot jelent, amely a jelenre fókuszál, növeli a tudatosságot és az elfogadást. A mindfulness nemcsak csökkenti a stresszt, hanem növeli a koncentrációt, az együttműködő képességet, melyekkel eredményesebbé teszi a munkavégzést. A mindfulness alapú stresszcsökkentő terápia többek között olyanoknak ajánlott, akik stresszes, idegileg kimerítő munkát végeznek és gyakran élnek át feszültséget, szorongást vagy lehangoltságot.

# data[].attributes.attachment_link.description
Minél nagyobb a teljesítmény, annál jobbak az eredmények. Így van ez a sport és a munka világában is. Mi most az utóbbival fogunk foglalkozni. Szerencsére napjainkban egyre több vállalkozás látja be, hogy a siker nagyrészt a hatékonyságnak köszönhető, amit éppen ezért mindig érdemes fejleszteni.

# data[].attributes.body
Talán elsőre idealisztikusnak tűnik a gondolat, de bizony nem irreális elvárás az, ha az ember a munkahelyen is jól akarja magát érezni - ébren töltött időnk jelentős százalékát töltjük munkával.

# data[].attributes.attachment_link.title
Boldogan a munkahelyen - Cégvilág - Jogászvilág

# data[].attributes.attachment_link.description
Talán elsőre idealisztikusnak tűnik a gondolat, de bizony nem irreális elvárás az, ha az ember a munkahelyen is jól akarja magát érezni. Ébren töltött időnk jelentős százalékát töltjük munkával, illetve a munka­helyen, fontos, hogy hogyan telnek ezek az órák. A pozitív pszichológia elkötelezetten hangsúlyozza a boldogság fontosságát.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Amikor jött a lehetőség, hogy az önmegvalósításról szóló lapszámba írjak, több ötlet is felmerült bennem, milyen oldalról közelítsem meg a témát. A legszínesebb mellett döntöttem, és az ügyfeleimet kértem fel, hogy közös munkánkat is figyelembe véve fogalmazzák meg, számukra mit jelent az önmegvalósítás. Hiszen ők már mind elköteleződtek a változás mellett, és napról napra megélik a képességeik nyújtotta lehetőségeket. Tisztelem őket bátorságukért - legyen szó akár a megnyílásukról, akár a tetteikről, melyek a kitűzött célok eléréséhez vezetik őket.

Ezeket a gondolatokat fűztem most egy színes őszi csokorba, kiegészítve egy, az önmegvalósítást hatékonyan támogató időgazdálkodási tippemmel. Inspirálhasson másokat is, hiszen a teljes élet lehetősége mindnyájunké.

Aki coachoz fordul, már tudatosan tesz azért, hogy önmagán dolgozzon, közelebb kerüljön ahhoz, hogy ki is ő egyáltalán, és számára merre van előre. Hiszen ahhoz, hogy megvalósítsuk önmagunkat, tudnunk kell, kik is vagyunk valójában.

„Ha az ember nem azt csinálja, amit szeret, szegényesebb az élete. Ahhoz viszont, hogy megtalálhassa, mit is szeretne igazán, először magát kell megismernie."

Vajon mi a sorsfeladatunk? Mire fogunk visszaemlékezni, illetve mire emlékeznek belőlünk mások? Bármi legyen is a coaching folyamat témája, biztosan mélyíti az önismeretet is. A következőkben ügyfeleim gondolatait idézem.

„Számomra önmegvalósítás minden, amit szenvedéllyel csinálhatok. Legyen szó a hivatásomról, egy gasztronómiai alkotásomról vagy valamelyik kreatív hobbimról."

„Nekem az önmegvalósítás a kitűzött célok sikeres elérését jelenti, melyhez a saját képességeimet mint erőforrásokat használom fel. A képességek bővítése és fejlesztése nagyobb erőforrást jelent, ezáltal hatékonyabban érhetem el céljaim. Ehhez nyújtott és nyújt segítséget a coaching folyamata. Minél több közös alkalmon veszek részt, minél több új eszközt próbálok ki, és kezdek használni, annál magabiztosabb vagyok a mindennapokban."

„Önmegvalósítás, ha a vágyaimat élem meg az adott élethelyzetemben. A legjobbat hozom ki magamból az adott munkahelyi környezetben és a magánéletben is. Azoknak a vágyaimnak pedig, melyeket sem a munkahelyemen, sem a családi életemben nem tudok megvalósítani, teret engedek ezeken kívül, megteremtve általuk a saját privát szférámat: ilyen például a kreativitás vagy a szociális érdeklődés és érzékenység. Létrehoztam egy olyan közösségi felületet, ahol mindkettőt hasznosan tudom kamatoztatni; megélhetem a társadalmilag hasznos önmagam. A kiegyensúlyozottságomból érzem, ha a helyemen vagyok. Amikor nem vagyok a helyemen, akkor stressz és frusztráció övezi a napjaimat. Amikor a helyemen vagyok, boldog vagyok, és jól tudom kezelni a váratlan helyzeteket, kihívásokat is."

„Mostanában az önmegvalósítás kérdése engem - talán meglepő módon - leginkább a gyerekeim kapcsán foglalkoztat. Önmegvalósítás szerintem nem létezik helyes önértékelés nélkül. Ha valakinek helyénvaló az önértékelése, akkor elég önbizalma lesz ahhoz, hogy kihozza magából a maximumot, hogy ne a társadalmi normák, elvárások, nyomás szerint alakítsa az életét, hanem az erősségeire alapozva, magát folyamatosan fejlesztve kövesse a saját útját. Tudom, hogy a boldogság nem állandó, de ha valaki a saját útját járhatja azzal a tudattal, hogy megtalálta a helyét a világban, és folyamatosan törekszik arra, hogy kihozza magából a maximumot, akkor az önmegvalósítás újtára lépett és biztos vagyok benne, hogy boldog is lesz. Így szülőként arra törekszem, hogy a gyerekeimet helyes önértékelésre, az erősségeik megtapasztalására, fejlesztésére biztassam, és ösztönözzem őket a folyamatos tanulási vágy kialakulásában. Tehát egy folyamatként látom: önértékelés - önbizalom - önmegvalósítás. Aztán persze visszacsatolás, és a kör bezárul, majd a ciklus újraindul."

„Nincs olyan út, ami nem az önmegvalósításhoz vezet. Bármerre is indulsz, ott lyukadsz ki, legfeljebb kicsit hosszabb lesz az út. Csak egyet ne tégy: soha ne állj meg! Merj dönteni! Nem tudsz rosszul dönteni! Bármerre mész, ugyanoda mész: egyre közelebb magadhoz! És csak ez számít!"

„Az önmegvalósítás nem egyszerű kétgyerekes anyukaként, de mindig törekedni kell rá. A munkámban megpróbálok gyors, hatékony és jó problémamegoldó lenni. A magánéletben pedig segítek, ahol tudok. Akkor leszek igazán büszke, ha a gyerekeimnél is látom majd, hogy sikerül olyan dolgot csinálniuk az életben, amitől boldogok. Ez az igazi önmegvalósítás."

„Mindaddig, amíg abban a téves felvetésben éltem, hogy családunk „fontossági sorrendjében" én a legutolsó helyen állok - hiszen ez az elvárt és normális hozzáállás egy többgyerekes családanyától -, úgy érzem, kevesebb volt a harmónia körülöttem, mint amikor váltottam, átgondoltam, és átalakítottam sok mindent először magamban, majd körülöttem. Abban a szerencsés - Magyarországon sajnálatosan viszonylag ritka - helyzetben vagyok, hogy részmunkaidőben dolgozom. Ezáltal vannak olyan időszakok, amikor a munkán és a családi ügyintézéseken túl magammal, a saját érdeklődésemmel is tudok foglalkozni."

„Én úgy látom, hogy aki hatékony és következetes az időgazdálkodását, illetve a feladatai nyomon követését illetően, annak napközben is van elég ideje a munkáját megszervezni és jól elvégezni. Jut ugyanis értékes ideje arra, hogy az összetettebb feladatokban is elmerülhessen, és ne csak mindig tüzet oltson. Ha az előzőek jól mennek, akkor ennek közvetett hatása, hogy a munka-magánélet egyensúly is működik, és marad energia arra, hogy hasznos (minőségi) időt tölthessünk a családdal, a párunkkal.
Ezeket egészíti ki még egy személyes alapelvem: a felesleges "veszteség-idők" elkerülése; mégpedig úgy, hogy tudni kell nemet mondani egy-egy meetingre, felkérésre, munka delegálására, ha az nem is az én feladatkörömbe tartozna, csak megpróbálják finoman átnyomni.
Számomra az önmegvalósítás önfejlesztést is jelent. A fentieken ezért dolgoztam, és működik."

A témához kapcsolódik, hogy a minap egy új együttműködés kapcsán találkoztam valakivel, és elhangzott rögtön a beszélgetés elején „a küldetéstudata dédelgetése". Éreztem, hogy egy hullámhosszon vagyunk, és rögtön meg is beszéltük, hogy ezt belevehetem a cikkbe.

Ígértem a bevezetésben egy tippet, ez pedig az értékrenden alapuló időgazdálkodás módszere.

Ez az önmegvalósítást hatékonyan támogató eszköz nagyon magas fokú tudatosságot igényel, és kapcsolatban áll a sokak által használt sürgős-fontos mátrixszal. A profik ugyanis a fontos dolgokra fókuszálnak, és idejük 80%-át a valóban fontos dolgokkal töltik. De hogy kinek mi a fontos, arra nincs általános recept, mert azt mindenkinek a személyes értékrendje határozza meg. Ez egy kulcsa a sikernek, a hatékony önmegvalósításnak.

Az eszköz használata: 100 érték közül kell kiválasztani azt az 5-öt, ami az ügyfél fő motivációja az életben. Innen indulunk, és a folyamat során begyakorolhatja, hogy hogyan tudja felismerni és meghatározni az igazán fontos dolgokat, hogyan tudja megtartani a fókuszt, mit csináljon a többi üggyel, hogyan kezelje a helyzetét. Ügyfeleim szavaival:

„Van hatalmam gondolkodni, és a saját életem döntéseit én hozom. Tudom, mi irányít engem, hogyan tevékenykedem, mi alapján hozom meg a döntéseimet. Minden nap magam döntöm el, hogy a figyelmem mire fordítom. Bízom a képességeimben és a lehetőségeimben, mert tisztában vagyok az értékeimmel. Hatalmas önismereti munka áll mögöttem, és jó, hogy nem a múltat elemezgettük, hanem a lehetséges jövőmön dolgoztunk. Minőségi(bb) életet élhetek, ami az enyém: nap mint nap megvalósítom önmagam. Szeretném, ha ez sokaknak megadatna."

„Arra összpontosítom a figyelmem, amiben jó vagyok. Tehetségem megélése és használata ösztönző, alkotó gondolkodásra bíztat, és elégedetté tesz. Már rég nem elemzem minden mozdulatomat, és könnyen megbirkózom a mindennapokkal. A karrieremen és önmegvalósításomon kívül Eszterrel sokat beszélgettem a stressz-egyensúlyról is. Néhány apró változtatással teljes lett az életem, bár be kell vallanom, amíg egyedül próbáltam megoldani, még nem tűntek aprónak."

„Nem idegesítem magam semmin. Ez egy új szokásom: megváltoztattam a hozzáállásom. Legjobb képességeim szerint teszek mindent, de tudom, hogy csak a határaimig ér a kezem. Ami nem rajtam múlik, azzal kapcsolatban csak bizakodom. Rengeteg energiám felszabadult ezáltal, és érzem, hogy ha ezeket jó helyre fektetem, sorra megvalósulnak az álmaim. Számomra ez a változtatás hozta meg az igazi önmegvalósítást."

A sok értékes gondolatot olvasva felmerülhet a kérdés, hogy számomra mit jelent az önmegvalósítás. Nos, sok dolgot kipróbálok, szinte mindent, ami érdekel, mert tudom, milyen, ha a helyemen vagyok: egyszerűen mennek a dolgaim. Mennek. Egyszerűen. Én meg hagyom, hogy adja magát. Ami nem megy, azt nem erőltetem, valamiért nem időszerű. Ha az enyém kell, hogy legyen, idővel úgyis megtalál. Nyugodt vagyok, addig is jön helyette más. Ami megy, abban pedig megélem, megvalósítom magam. Írok, olvasok, fejlesztem magam és másokat. Élvezem, hogy sokszínű az életem. Számomra így teljes.

És Ön, kedves olvasó, mire vágyik az életben? Mitől csillog a szeme?!

Papp Eszter

Több mint 15 éves kommunikációs és középvezetői tapasztalattal rendelkezem, egyéni és csoport coaching folyamatokban dolgoztam. Coaching témák, amelyekkel a leggyakrabban fordulnak hozzám: munka-magánélet egyensúlya, idő- és energiagazdálkozás; a hatékonyság maximalizálása harmonikus egyéni és csapatműködés mellett; érdekképviselet (asszertivitás); kommunikáció (nemet mondás, határok kijelölése és megtartása, előrevivő tárgyalás, erőszakmentesség, kérdezéstechnika); személyes márka (hitelesség, láthatóság, bizalom); érzelmi intelligencia, valamint vezetői kihívások - delegálás, motiválás, megtartás, számonkérés, visszajelzés.

# data[].attributes.attachment_link.description
Amikor jött a lehetőség, hogy az önmegvalósításról szóló lapszámba írjak, több ötlet is felmerült bennem, milyen oldalról közelítsem meg a témát. A legszínesebb mellett döntöttem, és az ügyfeleimet kértem fel, hogy közös munkánkat is figyelembe véve fogalmazzák meg, számukra mit jelent az önmegvalósítás.

# data[].attributes.attachment_link.title
Átadták az Emmi Családbarát munkahely pályázatának díjait

# data[].attributes.attachment_link.description
Átadták az Emberi Erőforrások Minisztériuma (Emmi) által hetedik alkalommal meghirdetett Családbarát munkahely pályázat díjait. A tárca család-, ifjúság- és nemzetközi ügyekért felelős államtitkára az eseményen kiemelte, egyre több munkaadó ismeri fel, hogy a munkavállalókért folyó versenyben nagy előnyt jelent a családbarát működés.

# data[].attributes.headline
A sikeres karrier titka: ismerjük meg önmagunkat

# data[].attributes.subject
A sikeres karrier titka: ismerjük meg önmagunkat

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Amikor krízisbe kerül a karrierünk, vagy váratlanul álláskeresővé vállunk, bepánikolunk, és azonnal meg akarjuk oldani a kialakult helyzetet. Wéber Dániel karrier mentor szerint azonban ez a legrosszabb, amit tehetünk, mert ezzel a hozzáállással borítékolható egy újabb tévesen megválasztott állás és az ezzel járó sikertelenség is.

„ Hiszek abban, hogy az ember alapvető célja a boldogság. A munka csak egy s z el ete annak a sok területnek, amely életminőségünket befolyásolja, ezért érdemes helyén kezelni az ezzel kapcsolatos problémákat. Azonban igaz, hogy ha egy terület változik az életünkben, az kihat a többire is. De ne riadjunk vissza az új helyzetektől, a változás állandó, kezelésének képességét születésünk óta folyamatosan sikeresen gyakoroljuk, tehát nincs mitől tartanunk " - kezd bele a szakember.

Amikor a karrierünkben bármilyen váratlan történik, úgy érezzük, hogy egy távolabbi cél érdekében mihamarabb változnunk, azonnal lépnünk kell, még akkor is, ha ez a cél még ismeretlen számunkra. Pedig az a szituáció, amikor épp megszűnik a munkánk, megszűnnek a napi teendőink, egy fantasztikus és egyedi lehetőséget tartogat számunkra. A kérdés csak az, hogy élünk-e vele. "

Dőljünk hátra!

A munkaerő-piac napjainkban folyamatos átalakulásban van, újabb és újabb ismereteket, készségeket kíván az álláskeresőktől. „ A számtalan elvárás elbizonytalanítja a munkavállalókat, próbálnak megfelelni, hirtelen több képzésbe is belekapnak, hogy jobbnak látszanak. Egy fontos dologról azonban elfeledkeznek: hogy befelé forduljanak, arra figyeljenek, ami a jelenben történik " - mutat rá a jellemző alaphelyzetre a mentor.

Az azonnali cselekvés, tűzoltás helyett Dániel mást javasol: „ Bármennyire kilátástalannak is tűnik, ha épp nincs bevételünk, adjunk egy kis időt magunknak. Vonuljunk vissza, és élvezzük kicsit a kreatív üresség állapotát. Hagyjunk napokat és akár heteket arra, hogy megérezzük, melyek azok a területek, amelyek ösztönösen vonzanak minket, honnan érnek el hozzánk az impulzusok. Ha kell, kanyarodjunk vissza a gyerekkorunkba, és idézzük fel, melyek voltak azok az elfoglaltságok, amelyek igazi örömöt okoztak számunkra. Ha bízunk önmagunkban, ösztönösen le fog tisztulni bennünk az a terület, amely felé elindulhatunk. "

Akkor járunk jó úton, ha megtaláljuk azt a tevékenységet, amelyben igazán jól érezzük magunkat, flowban vagyunk, vagyis megszűnik tér és idő a számunkra. Ha ezzel tisztába kerülünk, már el is indult a valódi változás. Így nem egy újabb terhet veszünk magunkra, hanem végre kiaknázhatjuk a képességeinkben rejlő lehetőségeket, miközben boldogan végezzük feladatainkat.

Ismerjük meg magunkat!

„ Társadalmunkban nincs igazán kultúrája az önismeretnek, és iskolarendszerünk is épp ellenkezőleg hat: hasonlóvá tesz, miközben háttérbe szorítja az egyedi gondolatokat, törekvéseket. Mégis érdemes ebbe energiát fektetnünk, mert ez lehet a hosszú távú befektetés önmagunkba " - hívja fel a figyelmet a szakember.

Krízishelyzetekben nagy segítségünkre lehet, ha visszagondolunk az eddigi eredményeinkre: milyen problémákat, milyen módon oldottunk meg. Miben vagyunk kiemelkedően jók, melyek voltak azok a feladatok, ahol adottságaink igazán érvényesülni tudtak. Így tükröt tarthatunk magunk elé, és akár a kudarcok miatt sérült önbizalmunkat is helyreállíthatjuk.

Ahhoz, hogy hiteles képünk legyen jellemző személyiségjegyeinkről, ajánlott megkérdezni a környezetünket is, ők hogyan látnak bennünket. „ Akár probléma esetén a munkahelyünkön, akár az ismeretségi körünkben kérünk visszajelzést, legyünk felkészülve az építő jellegű kritikára is, és próbáljunk együttműködve megoldást találni a kérdéses pontokra " - tanácsolja Dániel.

Állítsunk magunkat próbák elé!

Ha vannak már elképzeléseink arról, melyek azok a területek, ahol ki tudnánk teljesedni, érdemes tét nélkül próbára tenni magunkat, és megbizonyosodnunk, hogy tényleg megtaláltuk a helyes irányt. „ Jó lehetőséget kínálnak erre a nonprofit szervezetek, ahol örömmel fogadják a segítő szándékot, és szinte bármilyen pozíciót betölthetünk, akár rövidebb időre is" - fejti ki a karrier mentor.

„ Ha kilépünk a jól ismert komfortzónánkból, a munkáltatók szemében is értékes tapasztalatokhoz juthatunk. Be tudunk számolni egy új impulzusról, ami alapján hitelesen érvelhetünk amellett, hogy miért szeretnénk pályát módosítani, vagy épp megerősítést kapunk arra, hogy ténylegesen abban a munkakörben van jövőnk, amelyet eddig is gyakoroltunk " -foglalja össze Dániel.

Gondoljuk át a fentieket, hagyjunk időt magunknak az önmegismerésre, és csak akkor lépjünk tovább, ha megtaláltuk azt a területet, amely valóban boldoggá tesz minket. Ha mindezzel tisztában vagyunk, vágjunk bele az álláskeresésbe!

Figyeljük a legfrissebb lehetőségeket, kérjünk hírlevelet és Facebook értesítést. Növeljük esélyeinket, töltsük fel önéletrajzunkat ide. Ha még nincs friss önéletrajzunk, használjuk a Profession.hu díjnyertes alkalmazását, vagy a Mobilmunkát, ahol önéletrajz nélkül is pályázhatunk.

Készítette: Istók Nikoletta

A Profession.hu Facebook oldala

A Profession.hu Instagram oldala

A Profession.hu Google+ oldala

Címkék : álláskeresés, munka, karrier, szakma, önismeret
- Profession.hu
További cikkek a karrierépítésről

# data[].attributes.attachment_link.title
A sikeres karrier titka: ismerjük meg önmagunkat

# data[].attributes.attachment_link.description
Amikor krízisbe kerül a karrierünk, vagy váratlanul álláskeresővé vállunk, bepánikolunk, és azonnal meg akarjuk oldani a kialakult helyzetet. Wéber Dániel karrier mentor szerint azonban ez a legrosszabb, amit tehetünk, mert ezzel a hozzáállással borítékolható egy újabb tévesen megválasztott állás és az ezzel járó sikertelenség is. „ Hiszek abban, hogy az ember alapvető célja a boldogság.

# data[].attributes.attachment_link.title
The happy secret to better work | Shawn Achor

# data[].attributes.body
Munkahelyi elégedettség

# data[].attributes.body
Program átfogóan, projekt alapon foglalkozik a munkavállalói fittség előmozdításával. Felméréssel és sportszervezéssel támogatjuk azokat a vállalatokat, akik felelősen gondolkoznak a munkahelyi egészségről, ezzel segítve a munkáltatókat és munkavállalókat közös céljaik elérésében.

# data[].attributes.attachment_link.title
2018-ban is Legfittebb Munkahely Program - Nevezz cégeddel!

# data[].attributes.attachment_link.description
A Legfittebb Munkahely Program azért jött létre, hogy díjazza a vállalatokat, akik támogatják dolgozóikat a sportolásban és az egészséges életvezetésben.

# data[].attributes.headline
Karrier - Napjainkra a munka fogalma nagymértékben kibővült személyes tartalommal.

# data[].attributes.subject
Karrier - Napjainkra a munka fogalma nagymértékben kibővült személyes tartalommal.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Életünk fontos részét képezi a hivatásban, a munkában való kiteljesedés. Időről időre felmerül az emberben, hogy milyen pályára való, milyen irányban lenne érdemes tanulnia, fejlődnie, vagy hogy szakmájában, szakterületén milyen lehetőségei vannak. A munkaerőpiac dinamikusan változó világában a dolgozó esetenként elbizonytalanodik.

Melyek az önérvényesítés hatékony eszközei, hogy érdemes elindulni a vágyott állás megszerzése felé? Milyen a helyes önprezentációs mód napjainkban? Miként érdemes megtervezni a karriercélokat, melyek a karrierépítés hatékony módjai? Miként lehet kezelni a pályakezdés nehézségeit? Szakmai dilemmák, pályamódosítás... Álláskeresési technikák és módszerek, az „ütős" önéletrajz és motivációs levél készítésének szempontjai, állásinterjúra felkészülés...

A sikeres és hatékony munkavégzés érdekében nélkülözhetetlen az egyéni jellemzők figyelembe vétele és azok összehangolása a munkaerőpiac nyújtotta lehetőségekkel. Mivel a munka világa, a körülmények és a dolgozókkal szembeni elvárások folyamatosan változnak, a karrier menedzselése egy állandó feladat. Dinamikusan változó környezetünkben időről időre más és más kihívásoknak kell megfelelnünk. Egy ilyen környezetben a változásokhoz való alkalmazkodás képessége és a folyamatos fejlődésre való nyitottság bizony nélkülözhetetlen. Az egyén szempontjából életkortól és élethelyzettől függően eltérő életpálya-menedzselési feladatok adódhatnak, de minden helyzetben nélkülözhetetlen az önismeret és a tudatos lépésekre való képesség.
Hogyan értelmezzük a karrier fogalmát?
Napjainkra a munka fogalma nagymértékben kibővült személyes tartalommal. Míg a régi értelmezés szerint a munka elsősorban pénzforrást, megélhetési lehetőséget jelentett, mostanra már legalább ekkora szerepet tulajdonítunk a munkavégzés szerepének az egyén önmegvalósítása és kibontakozása szempontjából is. A dolgozó egyén számára egyre fontosabb, hogy olyan munkát találjon, ami lehetőséget biztosít személyisége érvényesítésére, kompetenciái kibontakoztatására és fejlesztésére. Ilyen értelemben a munka a maslow-i szükségletpiramis teljes terjedelmét végigköveti - kezdve a legalapvetőbb fizikai szükségletek kielégítésétől az esztétikai, a kognitív, a kompetencia, a szeretet és a biztonság szükségleteinek kielégítésén át egészen a legmagasabb szintű önmegvalósítás lehetőségéig.
Maslow-féle szükségletpiramis Mi számít, amikor karrierkérdésekre keresünk választ? 1. A munkaerőpiac ismerete
Mindezek fényében a karrier fogalma jelentős mértékben átminősült. Korábban elsősorban a szakmai előmenetelen alapuló, társadalmi és anyagi sikert jelentett, és nem volt teljesen mentes egyfajta negatív értelmezéstől (a karrierista, akit nem kedvelünk...) Mára azonban lassan hazánkban is átvételre kerül az angolszász szemlélet és szóhasználat, melyben a „karrier" szó az embernek a munkában eltöltött idejét, fejlődését, önmegvalósítását, képességeinek kifejlesztését, kiteljesítését jelenti. A karrier előmenetele során az egyén számos munkaszerepet betölthet, és az előmenetel sikeres alakulása esetén olyan pozíciókra tehet szert, amelyek növekvő presztízst, felelősséget és anyagi elismerést biztosítanak. A karriert egy kicsit más értelmezésben definiálhatjuk az egyén élete során szerzett munkatapasztalatok és tevékenységek összességeként, melyek alapvetően különálló, mégis valamilyen módon összefüggő történések, folyamatot alkotnak, és egy vagy több foglalkozásban való előrehaladás közben zajlanak le. Tekintve, hogy a munka világa dinamikusan változik, karrierünk előre haladása során folyamatosan alkalmazkodunk, és válaszolunk munkánk újabb és újabb kihívásaira. Mindeközben fejlődünk, és személyiségünk is egyre érettebbé válik.
2. Önismeret
Folyamatosan friss munkaerőpiaci ismeretekkel kell rendelkezned ahhoz, hogy hatékonyan tudj dönteni arra vonatkozóan, mit tanulj, milyen irányban képezd magad, illetve hogy milyen terület felé érdemes elindulni a munkaerőpiacon, ami várhatóan sikereket is hozhat Neked a jövőben. Ennek érdekében sokat kell olvasni, híradásokat nézni, internetet böngész azért, hogy megismerd és nyomon kövesd az aktuális trendek alakulását, és ismerd azokat az eszközöket, amelyek segíthetnek Téged a hatékony önérvényesítésben.

Az önmagát ismerő emberre jellemző az önmagával kapcsolatos tudás birtoklása. Ez olyan evidensnek, tűnik, ugye? Ki ne ismerné önmagát - gondoljuk... Aztán amikor döntési, választási helyzetbe kerülsz, rájössz, mégiscsak kevés az az információ, amit tudatosítottál önmagadban önmagaddal kapcsolatban. Mit is jelent hát az „önismeret"?
Önismeretre több forrásból is szert tehetsz:
Azt, hogy az egyén tisztában van képességeivel, adottságaival, céljaival, értékeivel, vágyaival, tisztában van személyisége pozitívumaival, de ismeri saját korlátait és hiányosságait is. Egy komplex képe van saját személyisége összetevőiről, határairól és lehetőségeiről, ismeri viselkedéses megnyilvánulásainak hátterét és motívumrendszerét. Amellett, hogy tisztában van saját aktuális jellemzőivel, van egy elképzelése önmaga ideális képére vonatkozóan is, melynek elérése érdekében erőfeszítéseket tesz.

a) hasznos, ha tudatosítod magadban élményeidet, tapasztalataidat, és azokból következtetéseket szűrsz le önmagadra vonatkozóan,

b) az is nagyon informatív lehet, hogy környezeted, egy másik ember milyen reakciókat ad megnyilvánulásaidra,
Az önismeret szeletei Érdeklődés
c) mindezen túl pedig nagyon fontos, hogy értékeld saját teljesítményedet, gondold át, mit csináltál jól/rosszul, mi az, amit egy következő helyzetben is érdemes ugyanúgy tenni, és mi az, amit semmiképp.

Elégedett csak akkor leszel karriered alakulásával, ha olyan tevékenységeket végezhetsz, amelyek iránt kisebb-nagyobb mértékben érdeklődéssel viszonyulsz. Érdeklődés alatt a személyiség érzelemmel telített tartalmi irányulását értjük, ez tehát szubjektív, egyedi értékkel látja el a tárgyat, amire irányul. Az érdeklődés révén a valóság bizonyos részei hangsúlyossá válnak, jelentőséget kapnak, ezáltal számodra fontosabbak lesznek, mint a világ többi része. Az érdeklődés egy olyan belső irányító, ami ahhoz a belsőleg értékesnek tartott személy, tárgy, jelenség felé irányít Téged, amely képes igényeidnek megfelelni. Az érdeklődéssel végzett tevékenység nagy előnye, hogy örömmel végezzük, és közben időérzetünk is sajátosan alakul: az érdeklődéssel végzett tevékenység közben az idő szinte röpül, aminek hátterében az áll, hogy ilyenkor elmerülünk a végzett tevékenységben, és arra figyelünk, nem a körülöttünk zajló történésekre vagy az idő múlására. Az így végzett munka további jellemzője, hogy közben kevéssé fáradunk el, illetve ha mégis, az ilyen fáradtság jóleső, és megelégedéssel tölt el bennünket.

Az értékek az egyén személyes viszonyulásai, kifejezik az egyén viszonyát a természeti és a társadalmi dolgokhoz, jelenségekhez, viszonyokhoz. Az értékek részben társadalmi és kulturális meghatározottságúak, ezért fontos, hogy az egyén körül lévő társas közeg miként viszonyul a világ dolgaihoz, milyen elvárásokkal és attitűdökkel él. A nagy társadalom értékrendjén túl fontos a szűkebb társadalmi közeg, a család és a barátok viszonyulása is. Az, hogy ezek a számodra fontos személyek, mit tartanak jónak, rossznak, követendőnek vagy elkerülendőnek, meghatározza azt is, hogy Te miként viszonyulsz ezekhez a dolgokhoz. Fontos, hogy olyan közegben lehess, aminek értékrendjével azonosulni tudsz. Ez ugyanúgy fontos egy munkahely megválasztásakor is, mint amikor baráti társaságot választasz. Az egyén csak akkor fogja magát jól érezni az adott társaságban, ha annak tagjai alapvetően úgy gondolkodnak, úgy éreznek a világ dolgaival és történéseivel kapcsolatban, ahogyan ő maga.
Személyiség
Munka- és pályaválasztás szempontjából, amikor az egyén még a választás előtt áll, az is meghatározó, milyen az a mód, ahogyan dolgozni szeret. A foglalkozások mindegyikére jellemző valamilyen munkamód. A szellemi munkákra pl. gyakran jellemző az irodai környezet, vagy a belső helyszínen történő munkavégzés. A fizikai munkák gyakran igénylik a különböző gépek kezelésére való képességet, az értékesítői pozíciók általában sok utazással járnak, a fejlesztő pozícióban dolgozók olykor sokat vannak egyedül, máskor pedig éppen arról szólnak munkanapjaik, hogy együtt kell működniük másokkal, vagy épp prezentálni kell az eredményeket. Saját munkamódod megismerésére úgy van lehetőség, hogy élményeket, tapasztalatokat szerzel, kipróbálsz különböző munkavégzési formákat. A preferált munkamód minden egyén olyan összetett pszichológiai tulajdonsága, amely részben a munka sajátosságaiból, részben a munka személyes és tárgyi jellemzőinek összességéből létrejövő egyéni megoldásokhoz vezethet. A munkamód alakítása során tehát meghatározóak a munka jellegéből fakadó keretek, de mindezen túl az egyénnek lehetősége van saját ötletei kibontakoztatására is. A pályák palettája színes, minden életút más-más jellegzetességekkel bír. Amikor választasz, ezeket a jellegzetességeket figyelembe kell venni, hiszen jólléted és elégedettséged szempontjából meghatározó az a mód, ahogyan a munkát végezni lehet/kell. Nincs jó vagy rossz munkamód, a lényeg az, hogy a saját munkastílusodnak megfelelő munkakört megtaláld. Azért fontos ez, mert a saját munkamódhoz nem illeszkedő munkakörben csak idegi-óráig, vagy nagy kompromisszumok árán érezhetjük magunkat jól. Nagyon rossz az, ha úgy telnek a munkaórák, -hetek, -hónapok, hogy az ember már előre szorong minden nap kezdetén, mert nem érzi jól magát. Éppen ezért hosszú távon mindenképpen az legyen a cél, hogy egy olyan munkakört találj, ami illeszkedik munkatempódhoz, munkavégzési stílusodhoz és ritmusodhoz, azaz munkamódodhoz.
Képességek
A személyiség fogalmát sokan sokféleképpen definiálták már, a sokféle értelmezés mellett azonban általában elmondható, hogy a „személyiség" fogalom az egyénre jellemző (jellegzetes) mintázat, amely meghatározza a személy környezetéhez való viszonyát, jellemző gondolkodási és viselkedési módját. Ezek a tulajdonságok miden ember egyedi jellemzői, és természetesen nem hagyhatók figyelmen kívül a karrierkérdések mérlegelésekor sem.

A képességek az ember azon viszonylag állandó sajátosságai, melyek bizonyos területeken a sikeres tevékenység előfeltételei. A „valamire való képesség" az ember azon tulajdonsága, hogy a feladatok egy részét képes jól, akár másoknál sokkal jobban megoldani. A képességek mindegyikére jellemző, hogy valamilyen munkavégzési formában hatékonyabbá teszik az egyént. Akkor lehetünk sikeresek, ha tudásunk és képességeink illeszkednek a választott szakma elvárásaihoz. A képességek feltárása azonban csak részben elegendő a pályán való sikerességhez. A képesség ugyanis nem egy statikus jelenség, összefügg a motivációval, az érdeklődéssel, és fontos szerepe van a gyakorlásnak is. A képességek számos személyes jelleggel bírnak, a személyiségre jellemzőek. Nem statikusak, és nem értelmezhetők egymástól elkülönítve, hiszen összefüggnek egymással. A képességek tevékenységeinken keresztül nyilvánulnak meg, és mivel ugyanazon képesség többféle tevékenységben is hasznosítható, a képességek meghatározóak az iskola- és a pályaválasztás szempontjából.

# data[].attributes.attachment_link.title
Karrier - Répáczki Rita, pszichológus, coach

# data[].attributes.attachment_link.description
Életünk fontos részét képezi a hivatásban, a munkában való kiteljesedés. Időről időre felmerül az emberben, hogy milyen pályára való, milyen irányban lenne érdemes tanulnia, fejlődnie, vagy hogy szakmájában, szakterületén milyen lehetőségei vannak. A munkaerőpiac dinamikusan változó világában a dolgozó esetenként elbizonytalanodik. Melyek az önérvényesítés hatékony eszközei, hogy érdemes elindulni a vágyott állás megszerzése felé?

# data[].attributes.attachment_link.title
05 ways - How to be successful at work by enjoying life - Boost your self confidence

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I consider myself very fortunate: My career gives me a deep sense of purpose.

Luck is definitely part of it, but it also took a lot of work to get to this point. Like everyone, I've had jobs that left me feeling empty at the end of the day. But this- coaching and training others about career development -isn't one of those jobs. In fact, I see it as more than just a job or even a career: It's a mission.

Everything changes when you love your career. It might sound dramatic but I know from experience. Of course, the degree to which career fulfillment ( or "nourishment" as I like to call it) is important is different for each person. Some crave it more than others. Some need a successful career to feel whole while others can really take it or leave it.

But by and large, most people who work for a living want to experience career fulfillment and the reasons are universal.
Career success is a significant component of personal success.
Many of us are taught that, in order to be viewed as "successful" individuals, we must attain a certain level of professional achievement. Our self-worth has become tied to our professional worth. So, when we're experiencing professional dissatisfaction, we believe it's a deeper reflection of who we are and what we're capable of, rather than recognizing that it's a matter of circumstance that's infinitely changeable.
We spend a large percentage of our lives at work.
From the age of 18 to 65, most of us work an average of 8 hours a day 5 days a week. By my calculations, this totals nearly 100,000 hours spent working in an average lifetime. That's a significant percentage of the time most of us will spend on Earth.

So, if you aren't fulfilled by what you're doing, life can feel pretty empty.
Work provides a means for survival for you and your family.
Ultimately, your career is what puts food on the table. It's a requirement for basic survival and, thus, it's a necessity. It's not something that most of us can just walk away from. Because of this, an unsatisfying career can start to feel like a death sentence. It escalates your stress response and you're constantly in "fight or flight" mode.

Finding some kind of career fulfillment will inevitably create a more comfortable existence on the most basic level. Your perspective will broaden, shifting away from that of mere survival.
Career is closely tied to identity.

# data[].attributes.attachment_link.description
I consider myself very fortunate: My career gives me a deep sense of purpose. Luck is definitely part of it, but it also took a lot of work to get to this point. Like everyone, I've had jobs that left me feeling empty at the end of the day.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Close mobile search navigation

You do not currently have access to this article.

Sign in

Don't already have an Oxford Academic account? Register

You could not be signed in. Please check your email address / username and password and try again.

Sign in via your Institution

Purchase

Subscription prices and ordering

Short-term Access

To purchase short term access, please sign in to your Oxford Academic account above.

Don't already have an Oxford Academic account? Register

PRIVATE MATERIALISM, PERSONAL SELF-FULFILLMENT, FAMILY LIFE, AND PUBLIC INTEREST THE NATURE, EFFECTS, AND CAUSES OF RECENT CHANGES IN THE VALUES OF AMERICAN YOUTH - 24 Hours access

# data[].attributes.attachment_link.title
PRIVATE MATERIALISM, PERSONAL SELF-FULFILLMENT, FAMILY LIFE, AND PUBLIC INTEREST THE NATURE, EFFECTS, AND CAUSES OF RECENT CHANGES IN THE VALUES OF AMERICAN YOUTH | Public Opinion Quarterly | Oxford Academic

# data[].attributes.attachment_link.description
Abstract. From the early seventies through 1986-87, private materialism as a life goal increased greatly in importance among American youth, goals relating to

# data[].attributes.attachment_link.title
#Lifegoals - Succeed at Work - Ricky Sarthou

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Fulfillment at work, fulfillment at home... Millennials want it all and they want it fast. Unlike many Moderns, Millennials want to be home for dinner, and want to feel like their 9-5 job has a real purpose. They are constantly seeking purpose in what they do for a living and at the same time want to know how their job is helping them get to the top. They're constantly questioning where they are going next and why. That is, which position they will hold next. If your organization can't tell them that, they'll seek out another firm that will.
This was written with Sienna Zampino.
In the 80s and early 90s, many of the white collar workers of the financial world, like myself, were very much motivated by share price. Many of us worked very hard to get the share price up. Our incomes were often central to how we defined our value and our lives. You might remember the bumper sticker, "He Who Dies With the Most Toys Wins".

Fast forward two decades and you notice that Millennials are concerned with other things. Money is important and they do enjoy making it, however, they long to be part of something bigger than themselves. The workplace doesn't define them to the degree that it did for too many Boomers. Millennials want to lead a balanced life. They want to be happy at home and happy on the job - money is somewhat secondary.

Giving your young employees a purpose will enable them to envision a future with your company. Young people are fickle. They are on an endless search for happiness. If an organization is unable to map out a road plan, a purpose of employment, it will unfortunately notice a high 0-2 year turnover. Millennials need direction and meaning, an interesting mixture of altruism and self-interest.

Millennials are loyal to a job rather than an employer. This is partly a response to their parents sometimes being loyal to a firm that would often lay them off without hesitation when times got rough. A Vice President friend of mine got laid off two weeks ago by a big multinational. When I talked to him that day he reflected that he had always told headhunters when they called, he was loyal to the firm, right after he said that his voice cracked as he realized what he had just said about the firm that fired him that very day.

The Millennials have learned this lesson well, "Why be loyal to an organization that doesn't return that loyalty when the chips are down?" They are ambitious and expect their employers to identify a clear-cut path towards future growth. Promotions, whether they include more money or not, equate to growth. When the path is non-existent or too entangled, the company becomes less alluring.

Integration is an important factor in keeping Millennials. While 63% of young professionals believe that employers successfully integrate young talent, only 31% of new graduates feel that companies properly integrate new employees. Poor communication is often the underlying cause. Onboarding programs are essential to launching a young person's career. Orientation provides a clear sense of the company's purpose, mission, value and goals and where an individual fits in the grand scheme of things.

Often Millennials are incredibly self-assured about their career potential. Their confidence only becomes swayed when their employer fails to provide them with a vision. Imagine an airplane halted on the tarmac. The passengers are seated, the baggage is stowed and the engines are running. The pilot is merely waiting for the signal to go. This is exactly how Millennials feel, arriving at an organization with a hazy vision of the future, but a clear desire to move forward. The message, however, signaling approval for departure and the destination, must come from somewhere. The pilot cannot leave without mission control's guidance. If their plane remains halted, passengers will return to the hanger and jump on another plane.

I have coffee with a couple hundred students and alumni every year and discuss their careers. Over the past 14 years of my doing this, I've noticed the drastic change in these conversations. Many more of the undergrads and MBAs today are looking into working for NGOs, or at least for corporations which have serious Corporate Social Responsibility programs. This search for meaning and purpose is on the agendas of most Millennials in the Western World and increasingly in the developing economies.

What I've also noticed in the last five years mentoring Millennials is that fewer young people working at famous, demanding firms are willing to spend more than a few years there. Families and too much travel do get in the way, but they are also asking themselves the question, "Why work so hard?" To their credit, firms in the consulting and investment banking industry have seen this as well and are changing their ways. Most top consulting firms are having their consultants back in their home office on Fridays so that they are only away Monday to Thursday, unlike the Sunday night to Friday night routine that was common back in my day.

Millennials perceive their parent's generation as a generation riddled with mistakes. The pursuit of the perfect house, matching BMWs and in-ground pools at times outweighed the importance of family. Looking to the future, Millennials want to balance their work and family lives. They want to be home for dinner, and companies are beginning to implement programs where this kind of lifestyle is possible. The "Deloitte Dads", a support group for young working fathers at Deloitte consulting, is great example of the early days of this change.

Employee engagement tools that encourage work-life balance respond to postmodern demand. As far as Millennials are concerned, they want their employers to embrace change and adapt to their needs. And they should. After all, they are the future of all companies.

Organizations who wish to prosper will focus more time on meaning at work, have an organizational purpose and contribution which gives people a sense of satisfaction and a genuine feeling that they are making the world a better place. I work with the Children's Hospital in Montreal and having a sense of meaning and purpose is almost a given for them. The challenge is for firms like cosmetics firm L'Oreal and global banking giant Deutsche Bank to create firms that Millennials can buy into as being firms with greater purpose. I believe it can be done. L'Oreal and Deutsche Bank have made very considerable progress in the past decade in this regard. So should you.

Sienna Zampino is a research assistant of mine and a freshman at McGill. This post is based on a soon forthcoming book co-written with Margaret Snell, , Working More Effectively with Millennials. The "Leading, Managing" part is deliberately crossed out. Why? Because these words are too strong for Millennials.

# data[].attributes.attachment_link.title
Millennials Work For Purpose, Not Paycheck

# data[].attributes.attachment_link.description
Fulfillment at work, fulfillment at home... Millennials want it all and they want it fast. Unlike many Moderns, Millennials want to be home for dinner, and want to feel like their 9-5 job has a real purpose. They are constantly seeking purpose in what they do for a living and [...]

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
A cikk szerzője a doktori disszertációját írta a munkahelyi önmegvalósításról, illetve annak gátló tényezőiről. A kutatás (amelyet reklámügynökségi kreatív szakemberek között végzett) során kapott eredményeket az óta továbbfejlesztette azon tréningek és coaching-ok alapján, amelyeket a kutatás befejezése óta (más szektorokban is) tartott a témában.

Többen vagyunk, akik arra vágyunk, hogy a munkahelyünkön is törekedhessünk az önmegvalósításra, azaz tehessünk olyat, ami szerintünk jó, fontos, és ne csak a „pénzért járjunk be". Ezt nevezem e cikkben késztetésnek, azaz egy olyan belső hajtóerőnek, amely azt erősíti, hogy munkahelyünkön is akarjunk önmegvalósításra törekedni. Nem másért, mint annak érdekében, hogy úgy érezzük, „jó helyen vagyok", „magamat adhatom" azaz hiteles vagyok ott és akkor - mert az bizony jó érzés.

Ennek ellentéte számomra a kényszer, amikor olyan akadályokat él meg az egyén, ami visszaveti őt a munkahelyi önmegvalósítás élményétől, így a munkába járás, a feladatkör elvégzése már nem okoz jó érzést, kényszerűvé válik.

A közös értéshez, értelmezéshez röviden tekintsük át, mit ír a szakirodalom az önmegvalósításról. Az önmegvalósítás fogalma a humanisztikus pszichológiából ered, aminek többek között az volt az előfeltevése, hogy

(1) az emberek képesek jelentős személyes döntéseket meghozni;
(2) az emberek életük során önmegvalósításra törekszenek, szeretnék képességeiket kiteljesíteni;
(3) az önmegvalósítás élménye minden ember számára mást és mást jelent.

A humanisztikus pszichológusok között a nagyok is más és más megközelítést alkalmaztak a fogalom értelmezéséhez. Maslow például úgy gondolta, hogy ameddig alapvető szükségleteinket nem elégítjük ki (fizikai, biztonsági, kapcsolat, elismerés), addig nem törekedhetünk önmegvalósításra. Csíkszentmihályi Flow-elmélete is az emberhez vezeti vissza az önmegvalósítás lehetőségét, de számára kulcs az, hogy csak akkor élhetjük meg az önmegvalósítást, ha nem hamis célok és szándékok vezérelnek minket. Rogers már a környezettől teszi függővé az önmegvalósítást: csak akkor tudunk önmegvalósításra törekedni, ha a környezetünkből bizalmat, empátiát kapunk és hitelességet tapasztalunk. Ezzel a néhány példával csak arra szerettem volna felhívni a figyelmet, hogy az önmegvalósítás egyrészt lehet eredmény (egy pillanat), de lehet egy folyamat (maga a törekvés alatt megéltek), másrészt pedig, hogy múlhat az egyénen vagy a környezeten is annak elérése.

És mit mond a tapasztalat?

Változatosan éljük meg az önmegvalósítást.

Az önmegvalósítás fogalmát sok mindenre használjuk, sőt, akár ki is jelenthetjük, hogy az önmegvalósítás kifejezést ritkán használjuk, helyette sok mindent mást - de azok mégis mind az önmegvalósításra vonatkoznak. Van, akinek az önmegvalósítás egy szellemi tevékenység, pl. az „inspirációt", a „kihívást" nevezi annak. Van azonban olyan ember, aki egy érzelmi bevonódást él meg ilyenkor, és úgy fogalmaz, hogy a helyzet „izgalmi állapot okoz", „élvezem". Végül van, akinek feje is, szíve is benne van, az egész személyisége megjelenik a helyzetben: „magával ragad, amit csinálok", „egyszerűen úgy érzem, a helyemen vagyok".

Ezekben a megfogalmazásokban az a közös, hogy az önmegvalósítást élményként jellemzik - akár állapotként, akár egy folyamatként élik meg azt az egyének.

Mindenkinek mást jelent „önmegvalósítani".

Vannak, akik úgy gondolják, hogy akkor valósítják meg önmagukat, ha valami újat találnak ki („az ötletemet végigvinni"). Ugyanakkor önmegvalósítás lehet az is, ha az ember önmagát kivetíti valamibe, „tárgyiasítja magát" („megvalósul a filmem"), számukra az alkotás folyamata is fontos. Nem utolsó sorban az is „önmegvalósít", aki egy számára fontos értéket képvisel - a szerint éli mindennapjait („társadalmilag hasznos legyen").

Ezeknél a megfogalmazásoknál az a lényeges, hogy ahhoz, hogy önmegvalósíthassunk, tudnunk kell, mi az a személyes jövőkép, „ideál-én", amit el szeretnénk érni.

A kompromisszumkötés nem zárja ki az önmegvalósítást.

Nagyon fontos, hogy az önmegvalósítás nem azt jelenti, hogy a kereteket felrúgva vagy éppen keretek nélkül tesszük azt, ami segít a személyes jövőkép elérésében. Van, hogy a környezettel, pl. az üzleti élettel kell kompromisszumot kötnünk (tipikus a szolgáltató szektorban: az ügyféllel), de van, hogy saját magunkkal (ld. karrier-család dilemma). Amennyiben megértjük és elfogadjuk a kereteket, azok még inspirálóan is hathatnak ránk, hiszen túl könnyű lehet bármit elkészíteni, kialakítani, ha korlátlan mozgástér, pénz és idő áll rendelkezésünkre, keretek között viszont lehet sokkal izgalmasabb, jelenthet nagyobb kihívást is.

Azt érdemes tehát átgondolnunk, hogy számunkra mit jelent az önmegvalósítás? Melyek azok az adottságaink, képességeink, amiket szeretnénk kiteljesíteni? Mit tehetünk mi azért a munkahelyen, hogy ez a kiteljesedés megtörténjen?

De az is lehet, hogy van egy ezeket mind megelőző kérdés: a munkahelyen kell és/vagy érdemes kiteljesedésre törekedni? Nézzünk néhány, a valós életből (coaching folyamatokból) vett helyzetet, arra vonatkozóan, hogy ki hogy gondolja!

„A" eset

A fiatalember tipikus Y-generációs személyiség: öntudatos és önbizalommal teli, a világgal kritikus, a változásokat jól kezelő, rugalmas és tud tanulni a megélt helyzetekből. Már egyetemi évei alatt is jelentős szakmai tapasztalatra tett szert. Alapvetően szerette a munkahelyét, ahol dolgozott, el is ismerték, jó csapatnak volt a tagja. Erős teljesítményorientációt hozott a családjából, a családi ebédek jelentős része azzal telt, hogy munkájáról kérdezték, amit már-már számonkérésnek élt meg. Volt egy ötlete, amit hónapok óta dédelgetett, és azt vette észre magán, hogy nem köti le a munkája, egyre csak saját ötletén jár a feje. Napról napra egyre nehezebben élte meg a „törzsidőt", már a munkahelyére való bejárást is kényszerként élte meg. Egyik reggel eldöntötte, felmond, és elkezdi saját vállalkozását, amelynek célja ötletének megvalósítása. Jövőképét így fogalmazta meg: „saját fejlesztésű termékem hazai és nemzetközi színtereken történő sikeres bevezetése, évről évre jövedelmezőbb értékesítése".

Üzleti tervet készített és idővel meg is nyert egy jelentősebb összeget start-up vállalkozásként. Munkahelyére bejárni már nem volt kényszer, sokkal inkább késztetés: megvalósíthatja ötletét! Építgette, szépítgette a vállalkozást: irodát bérelt, fejlesztőket vont be, munkatársakat toborzott, külföldi utakat szervezett nemzetközi partnerek bevonására. Boldog volt, annyira telve energiával, amit még sosem érzet! Hát persze: helyén van, azt teszi, amire vágyott régóta, „saját gyermekét" nevelgeti!

Aztán jött az első összeütközés a vezető fejlesztő kollégával, amit egyre több követett. Rájött, attitűdbeli eltérések vannak, és nem tudott tovább dolgozni vele. Igyekezett más vezetési stílust alkalmazni, pl. több teret adni a vezető fejlesztőnek, de az nem tudott élni a lehetőséggel - és az üzleti terv, mondhatni, „füstbe ment". Azt élte meg, újra kényszer az, ami egykor késztetés volt... Elbukott az elköteleződés, elbukott a vállalkozás. De csak az első.

„B" eset

Egy kismama, aki egy multinacionális cégtől ment GYES-re, négy év után vissza szeretett volna térni a munkaerőpiacra. Tudta, hogy a korábbi pozíciójába nem várják vissza szívesen - az ő elgondolása alapján azért, mert teljesítménye jelentősen meghaladta az elvártat és ez konfliktusokat szült. Az is igaz, hogy ő se akart volna oda visszamenni, leginkább azért, mert a gyerekek mellett már nem szeretett volna olyan sok időt irodai munkára fordítani. Ki van szolgáltatva mégis a munkaerőpiacnak? A visszamenetel kényszerét át tudná-e alakítani késztetéssé - ez volt a fő kérdése.

Végiggondolta, hogy melyek azok a munkafeltételek, amelyek számára elengedhetetlenek, és melyek azok, amelyek jó lenne, ha meglennének, de nem jelentenek elengedhetetlen feltételt. A rugalmas munkaidőt és a kihívó feladatokat fogalmazta meg, mint szükséges feltétel. Visszatérését sikeresnek lehet nevezni, mivel önmagáért és céljaiért kiállva egy heti 30 órás, nemzetközi csapatba ágyazott munkakört kapott meg olyan munkatársakkal, akiktől úgy gondolta, sokat lehet tanulni. Boldog volt, hogy a megváltozott élethelyzet (anyaság kisgyerekekkel) adta új én-képét, új prioritásait meg tudta fogalmazni, és kiállt magáért. Így tudta átforgatni a szorongását vággyá, és izgatottan várta ismét a munkába állás napját!

Azóta kiderült, hogy a munka valóban érdekes, folyamatosan használnia kell a már megszerzett ismereteit, készségeit, miközben újakra is szert tesz. Sok visszajelzést kap a főnökétől, aki kertelés nélkül elmondja azt is, ha nem elégedett. Tiszták számára a célok, a feladatok, és tudja, fejlődhet, sőt, hibázhat is olykor. Ugyanakkor sok utazással is jár az új munka, amit nehezen él meg, mert havonta átlagosan öt napot külföldön, a családtól távol kell töltenie. Ez a tényező azonban nem vált olyan szintű nyomássá, amitől azt élné meg, a munkája kényszer, sőt, épp ellenkezőleg! Az utazás, mint adottság azt eredményezte, hogy az otthon töltött napok felértékelődtek, azóta a családjával még odafigyelőbb, mert tudja, ezek a napok nem tekinthetőek adottságnak!

„C" eset

A frissen kinevezett igazgató azt a feladatot kapta, hogy az akkorra kialakult „állóvizet felkavarja", újra legyen szempont a munkatársak körében a teljesítmény, a fejlődés iránti igény. Vezetője teljes támogatásáról biztosította. Az igazgató nagyon boldog volt: elképzelése most végre valóra válhat! Mi kell ennél több? Készetetés volt minden ízében, ezzel kelt, ezzel feküdt!

A szervezetfejlesztési folyamatot alaposan előkészítette, főnöke áldását is adta rá. A több mint százfős csapata viszont nehezen vette a változást, az ellenállásnak minden jele megmutatkozott. Késztetése azonban nem lankadt az elképzelt változások véghezvitelét illetően, ugyanakkor a változás menetét, menetrendjét át kellett gondolnia, több esetben meg is változtatnia, ami valós kényszer volt. Majd' egy év alatt, de eljutott oda, hogy a munkatársak megértették a változás szükségességét, és beálltak az új (magasabb teljesítményt és minőséget elváró) kultúrába, az elvárásokat igyekeztek teljesíteni. Az igazgató újra úgy érezte: „helyén van", hiszen a csapatát úgy, és olyan keretek között vezethette, amelyekre vágyott.

Öröm az ürömben azonban, hogy addigra egy ideje azt érezte, elvesztette főnöke támogatását. Igyekezett ennek okát megfejteni, sokat beszélgetett vele, de nem derült ki a valós ok. Az új kultúra a bevezetett új rendszerekkel és folyamatokkal jól teljesített, elismerést mégsem kapott. A csapata adta késztetés a főnöke adta kényszerrel vegyítette minden nap a munkába menetelt. Egy napon aztán el is dőlt ki az erősebb: elküldték.

Mit jelentenek ezek az esetek önmegvalósítás szempontjából?

Az első eset arra hívja fel a figyelmet, hogy nem elég az ötlet, nem elég az elszántság és a tőke. Kellenek készségek, képességek, amivel az adott célhoz, „ideál-én" eléréséhez szükséges körülmények is megteremthetőek, elérhetőek. Szerencsére nem egyszer van lehetőségünk „önmegvalósítani", hiszen egy folyamatról van szó. Ezt az esetben szereplő fiatalember is felismerte, tudott tanulni a hibákból, megfogalmazta a tanulságokat, és azokat továbbviszi új vállalkozásába. Újra megéli azt a belső késztetést, amit az első vállalkozásában, bár most már egy más szinten: több tudatossággal.

A múltból való tanulás - amit a jelenben alkalmazunk egy ideális jövőkép elérésére - elengedhetetlen az önmegvalósítás folyamatában.

A kismama munkába történő visszatérése azt hangsúlyozza, hogy nagyon fontos tisztában lenni azzal, hogy melyek azok a munkaköri, illetve általában munkához kötődő tényezők, amelyek elengedhetetlenek ahhoz, hogy késztetést érezzünk a magas szintű munkavégzéshez. Ha azokat megkapjuk, úgy érezzük, a munka, annak eredménye a „miénk", és ez erőt ad az esetleges nehezebb pillanatokhoz is, pl. egy negatív visszajelzés, sok utazás.

Amikor azt érezzük, hogy a munka „ránk van szabva", készségeinket, képességeinket alkalmazhatjuk, továbbfejleszthetjük, az elég önbizalmat adhat ahhoz, hogy továbblépjünk az önmegvalósítás útján.

Az igazgató esete a munkahelyi szereplők jelentőségére hívja fel a figyelmet az önmegvalósítás folyamatában. A csapat, a vezető befolyásolja azt az élményt, hogy tudunk-e és akarunk-e önmegvalósításra törekedni a munkahelyen. Tiszta-e az elvárt szerep, van-e függési viszony, és ha igen, az tiszteleten alapul-e? A transzparencia, a profizmus jelen vannak-e a mindennapokban, amelyek biztonságot adhatnak ahhoz, hogy önmagam legyek és önmagam legjavát adjam?

A munkahely látható (pl. emberek) és láthatatlan (pl. értékek) jegyei a mindennapi munkavégzés kényszerré vagy késztetéssé alakulását jelentősen befolyásolják, amely hatással van a munkahelyen történő önmegvalósítási folyamatra is.

És hogy mindezek alapján mit érdemes végiggondolnunk?

Elsősorban azt, hogy nekem vajon késztetés-e a munka vagy kényszer? Mi segíti, és mi gátolja azt, hogy én - jó értelemben - „kiéljem magamat" a munkámban, a munkahelyemen? Azt teszem, ott és úgy teszem, ahogy azt elképzel(t)em?

Remélem, igen! Ha nem - sosincs késő változtatni!

A Budapesti Corvinus Egyetemen végzett közgazdászként, majd szerzett doktori fokozatott. Az egyetemen azóta is oktat szervezetfejlesztés és önmegvalósítás témákban. 2004-től dolgozik szervezetfejlesztő tréner-tanácsadóként. Stratégiai tanácsadással, rendszerek (pl. teljesítményértékelés, karriermenedzsment, tehetségmenedzsment), felülvizsgálatával és kialakításával foglalkozik, tart vezetőképzéseket, készségfejlesztő tréningeket. A coaching-, illetve a szupervíziós ülések állnak hozzá a legközelebb, melyek során konkrét elakadásokon segít át embereket, csoportokat; abban támogatja őket, hogy eredményesebben működjenek mind a szakmai, mind a magánéletükben, és jobban érezzék magukat a bőrükben. Hisz abban, hogy az emberek önmegvalósíthatnak munkájuk során - kérdés, hogy jó helyen van-e az illető? Az együttműködések során az adott tudás és készség átadásán túl, a résztvevők saját életükért való személyes felelősségvállalásának felismerését támogatja, illetve a legjobb megoldás megtalálásában nyújt segítséget.

# data[].attributes.attachment_link.title
Önmegvalósításra törekedni a munkahelyen - áldás vagy átok?

# data[].attributes.attachment_link.description
A cikk szerzője a doktori disszertációját írta a munkahelyi önmegvalósításról, illetve annak gátló tényezőiről. A kutatás (amelyet reklámügynökségi kreatív szakemberek között végzett) során kapott eredményeket az óta továbbfejlesztette azon tréningek és coaching-ok alapján, amelyeket a kutatás befejezése óta (más szektorokban is) tartott a témában.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Többen vagyunk, akik arra vágyunk, hogy a munkahelyünkön is törekedhessünk az önmegvalósításra, azaz tehessünk olyat, ami szerintünk jó, fontos, és ne csak a "pénzért járjunk be". Ha közel kerülünk vagy elérjük az önmegvalósítást, úgy érezzük, jó helyen vagyunk, magunkat adjuk, azaz hitelesek vagyunk ott és akkor. Az önmegvalósítás azonban több tényezőtől függ - cikkünkben ezeket vizsgáljuk.

Egy bekezdés erejéig nézzük át, mit ír a szakirodalom az önmegvalósításról. Az önmegvalósítás fogalma a humanisztikus pszichológiából ered, aminek többek között az volt az előfeltevése, hogy

(1) az emberek képesek jelentős személyes döntéseket meghozni;
(2) az emberek önmegvalósításra törekszenek, szeretnék képességeiket kiteljesíteni;
(3) az önmegvalósítás élménye minden ember számára mást és mást jelent.

Humanisztikus pszichológus volt például Maslow, aki úgy gondolta, hogy ameddig alapvető szükségleteinket nem elégítjük ki (fizikai, biztonsági, kapcsolat, elismerés), addig nem törekedhetünk önmegvalósításra. Csíkszentmihályi Flow-elmélete is az emberhez vezeti vissza az önmegvalósítás lehetőségét: akkor élhetjük meg, ha nem hamis célok és szándékok vezérelnek minket. Rogers viszont a környezettől teszi függővé az önmegvalósítást: csak akkor tudunk önmegvalósításra törekedni, ha a környezetünkből bizalmat, empátiát kapunk és hitelességet tapasztalunk. Ezzel a néhány példával csak arra szerettem volna felhívni a figyelmet, hogy az önmegvalósítás egyrészt lehet eredmény (egy pillanat), de lehet egy folyamat (maga a törekvés alatt megéltek), másrészt pedig, hogy múlhat az egyénen vagy a környezeten is annak elérése.

És mit mond a tapasztalat?

Változatosan éljük meg az önmegvalósítást. Az önmegvalósítás fogalmát sok mindenre használjuk, sőt, akár ki is jelenthetjük, hogy az önmegvalósítás kifejezést ritkán használjuk, helyette sok mindent mást - de azok mégis mind az önmegvalósításra vonatkoznak. Van, akinek az önmegvalósítás egy szellemi tevékenység, pl. az "inspirációt", a "kihívást" nevezi annak. Van azonban olyan ember, aki egy érzelmi bevonódást él meg ilyenkor, és úgy fogalmaz, hogy "izgalmi állapot", "élvezem". Végül van, akinek feje-szíve benne van, az egész személyisége megjelenik a helyzetben: "magával ragad, amit csinálok", "egyszerűen úgy érzem, a helyemen vagyok". Ezekben a megfogalmazásokban az a közös, hogy az önmegvalósítást élményként jellemzik - akár állapotként, akár egy folyamatként élik meg azt.

Mindenkinek mást jelent "önmegvalósítani"

Vannak, akik úgy gondolják, hogy akkor valósítják meg önmagukat, ha valami újat találnak ki ("az ötletemet végigvinni"). Ugyanakkor az is önmegvalósítás lehet, ha az ember önmagát kivetíti valamibe, "megtárgyiasítja magát" ("megvalósul a filmem"), számukra az alkotás folyamata is fontos. Nem utolsó sorban az is "önmegvalósít", aki egy számára fontos értéket képvisel ("társadalmilag hasznos legyen"). Ezeknél a megfogalmazásoknál az a lényeges, hogy tudjuk, mi az a személyes jövőkép, "ideál-én", amit el szeretnénk érni.

A kompromisszumkötés nem zárja ki az önmegvalósítást. Nagyon fontos, hogy az önmegvalósítás nem azt jelenti, hogy a kereteket felrúgva vagy éppen keretek nélkül teszem azt, ami segít a személyes jövőképen elérésében. Van, hogy a környezettel, pl. az üzleti élettel kell kompromisszumot kötnöm (tipikus a szolgáltató szektorban: az ügyfél), de van, hogy saját magammal (ld. karrier-család dilemma). Amennyiben megértjük és elfogadjuk a kereteket, azok még inspirálóan is hathatnak ránk, hiszen akármit, akármikorra és akármennyi pénzért könnyű csinálni, keretek között viszont lehet sokkal izgalmasabb, jelenthet nagyobb kihívást is.

Összefoglalásképpen azt érdemes átgondolnunk, hogy számunkra mi az önmegvalósítás? Mi az az adottságunk, képességünk, amit ki szeretnénk teljesíteni? Mit tehetek én azért a munkahelyen, hogy ez a kiteljesedés megtörténjen?

Biztos sokat tehetünk mi is, vannak ugyanakkor a munkához, munkahelyhez köthető "jelenségek", jellemzők, amelyek éppen támogathatják vagy gátolhatják az önmegvalsóítási törekvést.
Nézzük meg ezeket közelebbről:

Amiről én tehetek.

A múlt-jelen-jövő idővonalat érdemes itt alapul venni. A múlt arra vonatkozik, hogy mostanra a foglalkozásunk hivatássá vált-e számunkra? Elkötelezettek vagyunk-e, vagy csak a megélhetésért csináljuk? A hivatás vonatkozik az elkötelezettségre, arra, hogy azt érezzük legbelül, "ez vagyok én", "erre lettem teremtve". Az is fontos, hogy ha történik velünk valami, akkor azt a helyzetet miképpen fordítjuk saját javunkra (egy példa: motorbalesetet szenvedett az illető, és a felépülés időszakát arra használta, hogy átképezze magát új szakmájára. Sikerült, és most már a szakma egyik legjobbja...).

Ennek következő lépése a jelen, amikor is az, amit teszünk a munkahelyünkön, az része az identitásunknak, annak, akik vagyunk: fontos számunkra, amit dolgozunk, büszkék vagyunk arra, ahogyan végezzük a munkánkat. De! Ne csontosodjon meg ez az identitás, mert igaz az a mondás, hogy "akinek kalapács van a kezében, az mindent szögnek néz". Azaz, legyen fontos, legyünk rá büszkék, de ne váljon szemellenzővé a munkánk, akár azt okozva, hogy munkatársainkat, akikkel együtt kellene működnünk, mert a siker kulcsa a közös munka lenne, lenézzük stb.

Végül a jövő: személyes jövőképünkben benne van-e az, amit most csinálunk, vagy valami teljesen más irányt mutat? Azért fontos, hogy egy irányba mutasson a jelen-képünk a jövő-képünkkel, mert a közte lévő eltérés adhat nekünk inspirációt arra, hogy továbblépjünk.

A múlt-jelen-jövő gondolat persze nem áll messze az önmegvalósítástól, hiszen annak lényege, hogy az ideál-énünket, a jövőképünket igyekezzük elérni - azaz életutunkról, és annak folyamatában történő tanulásainkról, tapasztalásainkról szól.

A munkánk is lehet hibás

Kezdjük azzal, hogy miként is viszonyulunk a munkánkhoz?Sajátunkénak érezzük? Érzünk felelősséget, illetve elkötelezettek vagyunk iránta? Ezek azért fontos kérdések, mert ha igen a válasz, akkor van egy pozitív érzésünk a munkánk irányába, ami nélkülözhetetlen az önmegvalósításhoz. Ha nem, akkor azon érdemes elgondolkodni, hogy ezen akarunk-e változtatni - ha igen, hogyan tudjuk ezt megtenni (pl. a munkámat szeretem, csak ezt a konkrét projektet nem - kérjük le magunkat az adott projektről, vagy keressük meg azt az aprócska részletet, amitől mégis lehet kedvelni az adott projektet).

Mit tud adni vagy épp elvenni az önmegvalósítás folyamatában a munkakör? A munkakörben megjelenő játék(osság) - nem feltétlenül a szó szoros értelmében - a kikapcsolódást és a szabadságot biztosítja. Amennyiben az ember világos célokat kap a munkakör jó színvonalú elvégzéséhez, úgy egyértelműek számára azok a keretek, amelyeket "feltölthet saját magával". Az sem mindegy, hogy azt érezzük-e, hogy az adott munka ránk van szabva, vannak-e olyan ismert készségeink, képességeink, amiért ezt a munkát magunkénak mondhatjuk, vagy igazából bárki el tudná végezni? Ha az előbbi állítás az igaz, az sok önbizalmat adhat nekünk ahhoz, hogy igazán "odategyük magunkat".

A saját viszonyulásunk a munkához inkább megváltoztatható, mint a munka maga. Az önmegvalósítás érdekében a viszonyulásunkat érdemes felülvizsgálni, és ha szükséges és megoldható, akkor változtassunk rajta.

A munkahely, mint akadály

A munkahelyünket sok értelemben adottságnak kell felfognunk, azaz nagy változtatásokat ott nem tudunk elérni, ha éppen úgy látjuk, akadályoz minket az önmegvalósításban. A munkahelyünk szereplői nagyon fontos szereplői az önmegvalósítási törekvésünknek is. Ha úgy érezzük, hogy a főnök bízik bennünk, az "szárnyakat ad" és szeretnénk egyre többet "adni magunkból". A csapattagok, akikkel együtt dolgozunk fontosak ahhoz, hogy a helyünkön érezzük magunkat, hogy velük egyenrangúként éljük meg a kapcsolatunkat. Ez nem azt jelenti, hogy pl. nem tudok tanulni a másiktól, csak legyen meg a kölcsönös tisztelet, hogy "te abban vagy jobb, én meg ebben."

Ha nem így van, akkor függés jöhet létre (csakúgy, mint a bizalmatlan főnök esetében), és ez erősen akadályozza az önmegvalósítási törekvésünket. A szolgáltató szektorban még fontos szereplő maga az ügyfél is: ha vele nincs meg a szereptisztázás ("én tudom, hogy te mit tudsz, te tudod, hogy én mit tudok, szükségünk van egymásra"), és annak betartása, az csakugyan ellene tud menni az önmegvalósítás élményének. A munkahelyen jelentősége van annak is amit látunk, tapasztalunk. Például, ha értékelik a profizmusra való törekvést vagy az újszerű megoldásokat, ha a szervezeti kultúra része a transzparencia, akkor az bizonyára biztonságot ad a munkatársnak és inspirációt, hogy ő maga is egyre jobban akarjon teljesíteni. Ha viszont azt látja, hogy magas a fluktuáció, akkor ez elbizonyíthatja őt ("Mitől van, hogy ennyi ember elmegy? Biztos, jó helyen vagyok? Nem csak én nem veszek észre valamit?"). És végül az iroda kialakítása is befolyásolhatja az önmegvalósítási törekvést. Például a nyitott iroda - van, akit inspirál, van akinek viszont túl tág kereteket ad, és feszélyezi - és ez csak egy példa arra, hogy mindenkinek más segíti az önmegvalósítást.

Mit üzenhetnek nekünk ezek a gátló tényezők?

Elsősorban azt, hogy érdemes elgondolkodnunk: melyek érvényesek ezek közül rám: mi segíti, és mi gátolja azt, hogy én - jó értelemben - "kiéljem magamat" a munkámban, a munkahelyemen? Egyáltalán: azt csinálom-e, amire a világra születtem? Ha igen, ott és úgy, ahol ezt tennem kell? Remélem, igen! Ha nem - sosincs késő változtatni!

Dr. Beck-Bíró Kata
szervezetfejlesztő tanácsadó, tréner, coach
Egotrip OD Kft.

# data[].attributes.attachment_link.title
Önmegvalósítás a munkahelyen - lehetséges?

# data[].attributes.attachment_link.description
Többen vagyunk, akik arra vágyunk, hogy a munkahelyünkön is törekedhessünk az önmegvalósításra, azaz tehessünk olyat, ami szerintünk jó, fontos, és ne csak a "pénzért járjunk be". Ha közel kerülünk vagy elérjük az önmegvalósítást, úgy érezzük, jó helyen vagyunk, magunkat adjuk, azaz hitelesek vagyunk ott és akkor.