# data[].attributes.body
(1861-1922) general alemany, ministre de la Guerra el 1913, va succeir en 1914, després de la derrota alemanya a la batalla del Marne, a Helmuth von Moltke en el lloc de cap d'estat major conjunt. El seu fracàs a Verdun el 1916 va portar a la seva dimissió i el seu reemplaçament per Hindenburg. Va comandar després tropes a Romania (1916) ia Palestina (1917-1918).

# data[].attributes.body
(1860-1948) cap del cos expedicionari nord-americà que va desembarcar a França al juny de 1917. Les tropes nord-americanes, que necessitaven ser entrenades, van combatre només a partir de la primavera del 1918. Sota el comandament del general Pershing, el primer exèrcit nord-americà lliurar batalla a Saint-Mihiel i va llançar una ofensiva al Meuse i en Argonne al setembre-octubre. Quan van començar les negociacions sobre l'armistici, Pershing era partidari de seguir la guerra fins a la capitulació d'Alemanya.

# data[].attributes.body
(1853-1926) considerat un dels millors generals russos, va guanyar fama arran de la gran ofensiva victoriosa russa de 1916 contra les tropes austro-hongareses en Galitzia. Comandant en cap de les forces armades russes en 1917, es va unir als bolxevics després de la Revolució d'Octubre.

# data[].attributes.body
(1865-1937) va ser inicialment cap de l'estat major de Hindenburg i va col·laborar amb ell fins a la fi de la guerra; Lundendorff tenia 17 anys menys que el seu superior, però l'hi considera com el cap pensant del duo, que exercia una forta pressió sobre el poder civil del canceller Bethmann-Hollweg, obligat a dimitir al juliol de 1917. Partidari de la guerra a ultrança, no va preveure emperò l'entrada d'Estats Units en el conflicte. Després de l'enfonsament militar de l'estiu de 1918, ha advocat per l'armistici i va dimitir per deixar als civils la responsabilitat de la capitulació.

# data[].attributes.body
(1847-1934) un dels generals alemanys més cèlebres de la Primera Guerra Mundial, juntament amb el seu adjunt Ludendorff. A l'agost de 1914 comandava les forces alemanyes a Prússia oriental, on, després de revessos inicials, va guanyar al setembre la decisiva batalla de Tannenberg contra els russos. Va ser nomenat cap de l'estat major de l'exèrcit dos anys després, i ho va seguir sent fins a la fi del conflicte, imposant un poder absolut de les forces armades al país. Encara que era monàrquic, va aconsellar a Guillem II abdiqués i s'exiliés al novembre de 1918, en vigílies de l'armistici. Cap d'Estat després de la guerra, va ser qui va designar canceller a Hitler al gener de 1933.

# data[].attributes.body
(1861-1928) comandant en cap de les tropes britàniques al front francès de 1915 a 1918. Principal responsable del fracàs en 1916 de la batalla del Somme, la més cruenta de la guerra, va ser sobrenomenat "el carnisser" pels soldats.

# data[].attributes.body
(1850-1916) ministre britànic de la Guerra a 1914, cèlebre pel seu talent d'organitzador, va aconseguir en poc temps organitzar un exèrcit, augmentant les forces britàniques de 170.000 soldats el 1914 a 1,3 milions a 1915. Va morir el 1916 quan una mina va fer esclatar el seu vaixell davant les costes escoceses.

# data[].attributes.body
(1874-1965) diputat des de 1900, va ocupar diversos càrrecs ministerials al govern britànic. Va ser nomenat primer lord de l'Almirallat (ministre de la Marina) en 1911. Des de fins de 1914, dubtava que fos possible avançar en el front occidental i va buscar altres teatres d'operació: va ser la desastrosa expedició dels Dardanels (febrer de 1915 - gener de 1916) que va fracassar i va deixar un saldo de 180.000 morts a les files aliades. Churchill va haver de dimitir i va demanar ser traslladat al capdavant oest de França. Allí va dirigir un batalló, abans de tornar a Londres, com a secretari de Guerra (1917-1922). Va ser primer ministre de 1940 a 1945, i va portar a la Gran Bretanya a la victòria en el següent gran conflicte, la Segona Guerra Mundial.

# data[].attributes.body
(1851-1929) director de l'Escola de Guerra francesa entre 1907 i 1911, va participar en les batalles de Lorraine i de-Marne. Després de la crisi de 1917, va ser nomenat comandant en cap de l'exèrcit francès i després de totes les forces aliades, a les que va portar a la victòria de 1918. Igual que Joffre, no tenia fama de ser un estrateg excepcional, però la seva competència li va permetre ser llavors l'home adequat per a la situació. L'armistici de Rethondes és obra seva en gran part. Va encapçalar les tropes aliades en la desfilada de la victòria del 14 de juliol de a 1919.

# data[].attributes.body
(1856-1951) coronel i a punt de jubilar-se en 1914, es va trobar en 1915 en plena ofensiva de Xampanya, i sobretot el 1916 al front de Verdun, on va aconseguir contenir l'ofensiva alemanya. Amb reputació d'oficial prudent i atent a la vida dels seus homes, va succeir a Nivelle el 1917 en el front occidental. Va posar fi a les grans ofensives mortíferes, tot esperant l'arribada de reforços nord-americans i de tancs. Summament popular entre els excombatents, va ser cridat per dirigir el govern després de la derrota militar francesa de juny de 1940, en començar la Segona Guerra Mundial, i va presidir el règim col·laboracionista amb l'Alemanya nazi instal·lat a Vichy. Condemnat a mort després de l'Alliberament de França, va ser indultat i va morir als 95 anys.

# data[].attributes.body
(1856-1924) especialista francès de l'artilleria, brillant però rígid, va aconseguir el 1916 a Verdun recuperar el terreny perdut davant dels alemanys. Va ser llavors molt popular i el govern ho va triar per reemplaçar a Joffre en el front occidental. Al maig de 1917, la seva obstinada decisió de prosseguir la desastrosa ofensiva del Chemin des Dames, amb un cost de milers de morts, va provocar amotinaments en l'exèrcit francès. Deposat, va encarnar la imatge del general "carnisser", indiferent a la vida dels seus soldats. Va morir el 1924 enmig de la indiferència general.

# data[].attributes.body
1852-1931) Sovint considerat competent però sense geni, va dirigir les tropes franceses del front occidental a l'agost de 1914; el seu dogma de "ofensiva a ultrança" va contribuir a l'catastròfic inici de les operacions militars de França. Impertorbable, va aconseguir emperò restablir la situació gràcies a una contra victoriosa al setembre a la batalla del Marne. Al capdavant de l'exèrcit francès fins a finals de 1916, va ser acusat d'esgotar a les tropes en incessants ofensives tan mortíferes com infructuoses, i va ser empès a la dimissió. No obstant això, va tenir funerals nacionals.

# data[].attributes.body
Thomas Edward Lawrence va ser militar, arqueòleg i escriptor britànic que es va destacar pel seu paper en la revolta àrab contra l'Imperi Otomà, aliat d'Àustria-Hongria i Alemanya. La seva vocació d'arqueòleg el va portar a conèixer l'Orient Mitjà molt abans de la Primera Guerra Mundial, en correries per Síria, Líban, Palestina, Israel i l'actual territori de l'Iraq. En esclatar la Gran Guerra, Lawrence, qui ja havia estat destinat com a 'espia' aprofitant el seu coneixement de l'àrea, va ser ordenat a fer mapes de les posicions de l'exèrcit otomà per entregar-los a agents britànics. El 1916, Lawrence és comissionat pel seu govern per negociar amb diferents xeics àrabs i instigar la revolució contra els turcs, el que el va portar, amb el temps, a liderar les tropes angloárabes que expulsarien als otomans de la península en 1917. Va morir a 1935 després de patir un accident de motocicleta a Clouds Hill, sud-oest d'Anglaterra.

# data[].attributes.body
Margaretha Geertruida Zelle, nascuda el 7 d'agost de 1876 a Leeuwarden (Països Baixos), va ser una ballarina exòtica i actriu d'extraordinària bellesa, molt famosa en l'escena parisenca de principis del Segle XX. Els seus encants van ser imant per personatges poderosos. El 1917 es va començar a rumorar que venia secrets militars francesos a Alemanya i, en un judici molt polèmic i mancat de moltes proves en què afirma "Una 🤬 ?, Sí !, però una traïdora, Mai!", Va ser declarada culpable i condemnada a mort. Mata Hari va ser executada el 15 d'octubre de 1917.

# data[].attributes.body
Tsar de Rússia des de 1894. Enmig de la constant repressió cap a tots els sectors d'oposició, l'últim monarca de la dinastia Romanov decideix sortir en ajuda de Sèrbia després de la declaratoria de guerra per part d'Àustria-Hongria després de l'Atemptat de Sarajevo. En plena guerra, al febrer de 1917, és deposat per una coalició cívic-militar liderada per Aleksandr Kerenski. Després de mesos de convulsió social, els comunistes van mantenir arrestat al Tsar i la seva família després d'arribar al poder l'octubre d'aquest mateix any i abolir totes les institucions monàrquiques. El 17 de juliol de 1918, Nicolau II, la seva esposa, els seus fills i el seu seguici, van ser executats en Iekaterinburg.

# data[].attributes.body
Novè president de la Tercera República francesa entre 1913 i 1920. Després de l'atemptat de Sarajevo, el seu govern es va posar al costat de Sèrbia davant l'amenaça austrohongaresa i alemanya de declarar-li la guerra. De la mà del mariscal Phillippe Pétain i el primer ministre Georges Clemenceau, va aconseguir fer-li front a la contínua ofensiva de les tropes alemanyes, amb l'ajuda posterior d'Estats Units, el que va obligar al kàiser Guillem II a capitular i acceptar el Tractat de Versalles. Va morir el 1934 a París

# data[].attributes.body
Kàiser o emperador alemany des de 1888 fins a 1918. Després de la consolidació anterior de l'imperi germànic amb Prússia com la seva base, el monarca de la família Hohenzollern es va aliar amb Àustria-Hongria de Francesc Josep I quan aquesta li va declarar la guerra a Sèrbia després de l'assassinat de l'arxiduc Francesc Ferran. La fi de la Primera Guerra Mundial també va portar amb si el de la monarquia alemanya, de manera que Guillem II va haver de fugir cap a la neutral Holanda, on va viure fins que va morir el 1941.

# data[].attributes.body
Nascut el 18 de desembre de 1863 a Graz, es va convertir en pupil del seu oncle, l'emperador austrohongarès Francesc Josep I, després de la mort per suïcidi a Mayerling del príncep Rodolfo d'Habsburgo el 30 de gener de 1889. El seu assassinat el 28 de juny de 1914 a Sarajevo per part del nacionalista serbobosnià Gavrilo Princip va desencadenar l'estat de confrontació general a tot el continent entre els Imperis Centrals (Austrohúngaro, Alemany i Otomà) i l'Entesa (França, Regne Unit, Itàlia i més 🤬 Estats Units).

# data[].attributes.body
Emperador d'Àustria-Hongria des del 2 de desembre del 1848 fins al 21 de novembre de 1916. Després de l'assassinat de l'arxiduc Francesc Ferran a Sarajevo, guiat pels consells dels seus assessors i animat pel kàiser alemany Guillem II, li va declarar la guerra a Sèrbia, acte que va desencadenar les hostilitats de la Primera Guerra Mundial.