# data[].attributes.body
Kaer ehk harilik kaer on kõrreliste sugukonda kuuluv üheaastane kultuurtaim ja teravili.

Kaerast tehakse peamiselt kaerajahu, -helbeid ja -kliid.

Näiteks Eestis levinuim kaerast tehtav toiduaine on kaerahelbepuder. Samuti kasutatakse kaerahelbeid müslides. Siiski suurem osa kasvatatavast kaerast läheb loomasöödaks.

Kaera kasvatatakse tänapäeval peaaegu kõikjal parasvöötmelises ja troopilises kliimas. Kaer suudab taluda erinevat õhutemperatuuri ning niiskust. Üldjuhul eelistab kaer jahedamat ja niiskemat kliimat, mistõttu on kaer tähtis toiduaine aladel, kus suved on jahedad ja vihmased. Kaer ei ole mulla suhtes nõudlik ning kasutab hästi ära selles leiduvad toitained. Kaer kasvab savimuldadel, happelistel muldadel ja kuivendatud turvasmuldadel. Taim talub hästi kevadist põuaperioodi.

Suurimad eksportriigid on Venemaa, Kanada, Poola, Austraalia ja Soome. Suurimad importijad on USA, Saksamaa ja Mehhiko.

# data[].attributes.body
Tulp on liilialiste sugukonda üheiduleheliste perekonda kuuluv õistaim.

Tulpi kasutatakse peamiselt ilutaimena.

Kasvab peamiselt parasvöötmes ja mahedate talvedega aladel. Kasvuks on vajalik soe ja parajalt niiske kliima. Kasvab hästi viljakatel ja toitainerikastel mustmuldadel.

Tähtsamad kasvatajad riigid:

1. Holland

2. Jaapan

3. Prantsusmaa

4. Poola

5. Saksamaa

6. Uus-Meremaa

Suurimad eksportijad riigid:

1. Euroopa sisesed riigid

2. USA

3. Holland

4. Jaapan

5. Kanada

# data[].attributes.body
Lauk on mitmeaastaste rohttaimede perekond liilialiste sugukonnast. Perekonda kuulub umbes 750 liiki, millest enamus kasvab põhjapoolkera parasvöötmes, enamjaolt Aasias (mõned liigid ka Tšillis, Brasiilias ja Aafrika troopikas). Laukude ühiseks jooneks on tugev väävlit sisaldavatest eeterlikest õlidest tingitud spetsiifiline "sibulalõhn" ja glükosiidide rohkusest tingitud kibe maitse. Laukudel on tugev antibakteriaalne ja pisaraid esilekutsuv toime. Lauke kasvatatake köögiviljade ning ilutaimedena. Laugud on enamasti külmakindlad, kahjuri- ja haiguskindlad ning vähenõudlikud aiataimed, kuid kasvab kõige paremini hästi kuivendatud toitaineterikkas pinnases. Külmas kliimas taime maapealne osa hukkub ning taastub kevadel pärast lume sulamist.

Suurimad tootjad 2012. aastal olid Indoneesia, Türgi, Belgia, Pranstsusmaa, Lõuna-Korea, Holland oli 9. kohal.

# data[].attributes.body
Valge peakapsas (Brassica oleracea var. capitata f. alba) on ristõieline köögiviljataim kapsasrohu perekonnast ning on maailma levinuimaid köögivilju. Kapsas toodi Euroopasse arvatavasti 7. sajandil Väike-Aasiast. Külmataluva taimena muutus peakapsas kiiresti populaarseks kogu Põhja-Euroopas. Seda kasvatatakse troopikast põhja poole kõikjal, isegi polaarjoone taga. Valge peakapsas kasvab hästi huumusrikkal neutraalse või kergelt leeliselise reaktsiooniga liivsavimullal, kus on üsna palju niiskust ja toiteaineid. Kapsapea maitsele mõjub halvasti liigne lämmastikuga väetamine. Kasvukoht peab olema valge, siis moodustub kapsapea paremini. Valge peakapsa istikuid kasvatatakse harilikult ette, kasvukohale istutatakse ta 3–7 pärislehe järgus. Kuival kevadel ja suvel tuleb kapsast kasta. Talub varaseid öökülmi, hiliseid sorte koristatakse septembri lõpus või oktoobris.

Valge peakapsas on nii värskelt kui ka hapendatult väärtuslik köögivili, sisaldab peaaegu kõiki inimorganismile vajalikke toitaineid. Temas on ka seedimist soodustavaid kiudaineid ja antibiootilise toimega sinepiõlisid. Hapendatud valges peakapsas on bakteritsiidset piimhapet, nii värskes kui ka hapendatud valges peakapsas on palju C-vitamiini. Peakapsast tarvitatakse väga mitmeti nii värske salati- kui keeduköögiviljana, hapendatuna, konserveerituna, mahlaks töödelduna jm kujul. Kapsas tõstab söögiisu ja aitab vähendada vähkkasvajariski. Värskel kapsamahlal on raviv toime mao ja kaksteistsõrmiku haavanditele. Samuti aitab see köögivili taastada organismi mineraalainetevarusid. Kapsast võib süüa ka toorelt (salatina) või kuumtöödeldult. Hapendamine teeb kapsa kergemini seeditavaks, muudab köögivilja tekstuuri ja maitset, kuid säilitab vitamiinid ja mineraalained. Tihti lisatakse kapsast suppidesse, hautistesse või vokiroogadesse.

Peamised kapsast tootvad riigid on Hiina (47% maailma toodangust), India (12%), Venemaa, Jaapan, Ukraina. Suurimad eksportijad on Hiina, Holland, USA, Iraan, Poola, Mehhiko.

# data[].attributes.body
Kasutusalad:

Pikaviljalised ja poolpikad kurgisordid on mõeldud värskelt salatina tarbimiseks. Lühiviljalisi sorte aga kasutatakse kõige rohkem hapendamiseks ja marineerimiseks. Suure veesisalduse tõttu kasutatakse kurke kuivema klimaaga regioonides ka vedelikuvajaduse rahuldamiseks vee asemel.

Kasvupiirkond:

Tänapäeval kasvatatakse kurke kõikides maailmajagudes. Ligikaudu ⅔ maailma kogutoodangust annavad Aasia maad.

Kasvutingimused:

• Huumusrikkad parasniisked mullad.

• Sobilik mulla pH 6,5...7,5

• On soojanõudlik kultuur. Sobilik mulla temperatuur on 21-24C ja sobilik õhutemperatuur 22-30C.

Suurimad tootjad 2012.aastal

Riik Toodang tonnides

1. Hiina 48 000 000

2. Türgi 1 741 878

3. Iraan 1 600 000

4. Venemaa 1 281 788

5. Ukraina 1 020 600

6. USA 901 060

7. Hispaania 713 200

8. Mehhiko 640 508

9. Egiptus 613 880

10. Jaapan 586 500

11. Poola 520 868

12. Indoneesia 511 525

13. Iraak 505 000

14. Usbekistan 435 000

15. Holland 410 000

# data[].attributes.body
Harilik (tööstuslik) kanep (Cannabis sativa) on vana kultuurtaim, pärineb ilmselt Aasiast. Vars püstine, kõrgus 50 kuni 200 cm. Lehed sõrmjad, lehekesi 5–9, servad saagjad. Emastaim on suurem ja tihedamalt lehistunud kui isastaim. Õitseb juunist augustini. Taim võib sisaldada ka narkootilise toimega THC-d, mille kogus sõltub taime sordist ja konkreetsest taime osast.

Tööstusliku kanepi kiud on tugevamad ja paindlikumad kui puuvilla või puidu omad. Kanep on puidust tõhusam ka oma kasvu ja taastumise poolest – kanep saab koristusvalmiks saja päevaga ning ühelt hektarilt saab korjata 8–10 tonni kanepitaimi. Ühtlasi imab kanep endasse süsinikdioksiidi ning vabastab hapnikku rohkem kui puud – 0,004 ruutkilomeetrit kanepit toodab rohkem hapnikku kui 0,1 ruutkilomeetrit metsa.

Kanepiseemned ja -õli, mida kasutatakse toiduainena, aitavad muu hulgas südame tervist hoida, vererõhku langetada, parandada seedimist, aidata langetada kaalu, tõsta energiat, vähendada kolesterooli taset ja hoida veresuhkru taset korras.

Peamised hariliku kanepi tootjad on Hiina (17 miljardit tonni aastas), Põhja-Korea (14 miljardit tonni aastas) ja Holland (6,1 miljardit tonni aastas).

# data[].attributes.body
Trühlveid ja seeni on palju erinevaid. Seened ei ole taimed, erinevalt taimedest, kes ammutavad energiat fotosünteesi teel, ammutavad seened energiat maast, seega on nende jaoks pinnase koostis ja omadused suure tähendusega. Kõige paremini kasvavad seened niisketes kohtades. Enim kasvatakse seeni Hollandi lõuna provintsides, suurte jõgede ääres. Hollandis toodetakse umbes 200mln kilo seeni aastas, ning valdkond annab tööd 10 000 inimesele. Hollandis kasvatatakse seeni nii toidukus kui ka seeni millel on hallutsiogeensed toimed, viimased on Eestis keelatud.

Tähtsaim Seente tootja maailmas on praegu Hiina, kes toodab 70% kogu maailma seentest, Hiinale järgneb USA. Euroopa suurim seente tootja on Poola, millele järgneb Holland. Suurimad Seente eksportijad on Hiina ja USA.

# data[].attributes.body
Ajalugu

Söögi- ehk harilik sibul on üks vanemaid kultuurtaimi, kelle metsikuid esivanemaid tarvitas inimene juba kiviajal. Kultuurtaimena hakati teda viljelema kõigepealt Kesk- ja Edela-Aasias umbes 5000 – 6000 aastat tagasi. Esialgsetelt viljelusaladelt levis sibul kõigepealt Egiptusesse ning sealt Vana-Kreeka ja Rooma riigi valdustesse. Roomlaste vallutusretkede tulemusena sai ta peagi laiemalt tuntuks ka mujal Euroopas.

Iseloomustus

Harilik sibul on 30 - 80 cm kõrgune kaheaastane köögiviljataim. Teda kasvatatakse 2-3 aastase taimena, harvem 1- aastasena. Botaaniliselt on hariliku sibula sibul maa-alune lühivõrse, mis koosneb lühikesest varreosast - sibulakannast ja selle külge tihedalt kinnitunud lihavsoomustest, kuhu on kogunenud varuained. Sibulakanna alumine osa moodustab nn. sibulatalla. Välised lihavsoomused on suured ja ümbritsevad kõiki seespool olevaid lihavsoomuseid, ülemises osas õhenevad nad ebavareks, nn. sibulakaelaks ning lähevad üle ümmargusteks torujateks lehtedeks (pealseteks).

Maailm

Tänapäeval on söögisibul majanduslikult väga tähtis köögivili, mida kasvatatakse kõikjal maailmas. Kogutoodangult on ta köögiviljadest tomati, peakapsaste ja porgandi järel neljandal kohal maailmas. Suuremad söögisibula tootjad on Hiina, India ja USA. Euroopas on suuremad sibulatootjad Hispaania, Madalmaad, Poola ja Itaalia. Sibula eksportijatest on maailma mastaabis esireas Hispaania, Madalmaad, India, Mehhiko, Türgi ja Poola.
Kasvunõuded
Soojuse suhtes on hariliku sibula nõuded erinevates kasvu- ja arengufaasides erinevad. Levinumate sibulasortide seemnete idanemise minimaalne temperatuur on 2-5ºC. Juurestik areneb hästi ka madalamatel temperatuuridel (3-10ºC), üldiselt on kasvuks optimaalne temperatuur vahemikus 15-20ºC. Lehestik talub külma -6...-7ºC.

Sibula kasvatamiseks on sobivamad parasniisked, kerged kuni keskmised, nõrgalt happelised kuni neutraalsed saviliivmullad. Eelistab kergema lõimisega muldi, kuid kasvab ka raskematel muldadel. Häid sibulasaake on saadud ka hästikuivendatud soomuldadel. Mulla huumusesisaldus peaks sibulamaal olema vähemalt 3%. Maa peab sibula kasvatamiseks olema sügavalt haritud ja umbrohupuhas. Sibula ühtlaseks tärkamiseks tuleb mullapind väga tasaseks harida. Kahjurite ja haiguste leviku vähendamiseks tuleks sibula kasvatamiseks valida tuultele avatud kasvukoht.Sibul on toitainete suhtes võrdlemisi vähenõudlik kultuur, seetõttu võib ta paigutada külvikorras suure toitainetevajadusega kultuuride järele. Eelviljadest sobivad sibulale kultuurid, mis said orgaanilist väetist, vabastavad põllu suhteliselt vara ja võimaldavad puhastada maa umbrohtudest (varajane kartul, varajane pea- ja lillkapsas, kurk). Väga hästi sobib sibulale eelmisel aastal korralikult haritud ja väetatud must- või poolkesa. Haiguste ja kahjurite leviku tõkestamiseks ei tohi samal väljal enne 4 - 5 aastat sibulat uuesti kasvatada.

# data[].attributes.body
Pirn on pirnipuu perekonda kuuluvate liikide vili.

Pirne süüakse põhiliselt värskelt, harvem kuivatatult ja konserveeritult. Pirne kasutatakse mitmesuguste toitude, pagaritoodete, veinide, siidrite, siirupite, mahlade, kompottide jm valmistamisel.

Pirnile on kasvupiirkonnaks parim mahedate temperatuuridega rannikuala Lääne-Euroopast Aasia ja Põhja-Aafrikani.

2011. aastal toodeti maailmas 23,95 miljonit tonni pirne. Pirnipuuistandike kogupindala oli 1,62 miljonit hektarit. Viimase 40 aasta jooksul on tootmismaht ligi kolmekordistunud. Peaaegu kogu juurdekasv on tulnud Hiina arvelt, kus tootmismaht on 1969. aasta 0,64 miljonilt tonnilt tõusnud 2011. aastaks 15,94 miljoni tonnini.

Suurimad tootjad 2011. aastal:

Riik

Toodang,
tonnides

Osakaal,
%

Hiina | 15 945 013 | 66,6
Itaalia | 926 542 | 3,9
USA | 876 086 | 3,7
Argentina | 691 270 | 2,9
Hispaania | 502 234 | 2,1
Türgi | 386 382 | 1,6
LAV | 350 527 | 1,5
Holland | 336 000 | 1,4
India | 334 774 | 1,4
Jaapan | 312 800 | 1,3
Maailm kokku | 23 952 157 | 100

Lõviosa toodetud pirnidest tarbitakse ja töödeldakse tootjariigis. Vaid ligi 12% maailma kogutoodangust läheb ekspordiks. 2008. aastal olid suurimad pirnide eksportijad Argentina (464,9 tuhat tonni), Hiina (446,7), Holland (312,2), Belgia (231,8), USA (169,2), LAV (165,7), Hispaania (155,7), Itaalia (136,1) ja Tšiili (133,3). Suurimad importijad olid aga Venemaa (382,0), Holland (176,5), Saksamaa (160,8), Brasiilia (139,8),Suurbritannia (138,3), Prantsusmaa (131,8), Itaalia (125,8), Mehhiko (87,5) ja Indoneesia (86,7).

# data[].attributes.body
Tänapäeval kasvatatakse tomatit kogu maailmas; parasvöötmes (sealhulgas ka Eestis) peamiselt üheaastase katmikkultuurina. Euroopas kasvatatakse tomatit kokku umbes 400 000 hektaril. 2012. aastal toodeti maailmas kokku 161,8 miljonit tonni tomateid, tomatikasvatuse all oleva maa pindala oli 4,80 miljonit hektarit. Viimase 40 aasta jooksul on tootmismahud tõusnud natuke üle viie korra.
Tomat on väga valgusnõudlik. Varajaste ja keskvalmivate tomatisortide kasvuperioodi pikkus tõusmetest esimeste viljade valmimiseni on 90–120 päeva.

Riik

Toodang,
tonnides

Osakaal,
%

Hiina | 50 000 000 | 30,9
India | 17 500 000 | 10,8
USA | 13 206 950 | 8,2
Türgi | 11 350 000 | 7,0
Egiptus | 8 625 219 | 5,3
Iraan | 6 000 000 | 3,7
Itaalia | 5 131 977 | 3,2
Hispaania | 4 007 000 | 2,5
Brasiilia | 3 873 985 | 2,4
Mehhiko | 3 433 567 | 2,1
Maailm kokku | 161 793 834 | 100

Tomatite eksport maailmas:

1. Mehhiko: $1,835,408,000 (21.1% )

2. Holland: $1,676,385,000 (19.3%)

3. Hispaania: $1,312,687,000 (15.1%)

4. Maroko: $434,268,000 (5.0%)

5. Prantsusmaa: $406,738,000 (4.7%)

6. Türgi: $391,378,000 (4.5%)

7. Kanada: $381,249,000 (4.4%)

8. Usa: $340,596,000 (3.9%)

9. Jordaania: $316,319,000 (3.6%)

10. Belgia: $297,895,000 (3.4%)

# data[].attributes.body
Maasikad on maitsvad, punase viljaga koguvili, mida kasutatakse peamiselt inimestele söögiks. Viimasel sajandil on hakatud maasikat lisama ka paljudele kosmeetikatoodetele.Põhilisemalt magusamates toitudes.

Kultuurtaimena hakati maasikat kasvatama 15- 16. sajandil.

Maasikas on mitmeaastane taim. Ta õitseb kevadel ning annab vilju suvel. Kohast oleneb ka millal õitseb ja annab vilju. Maasikas kasvab heameelega parasvöötmelises kliimas.

Modernne maasikapõld on kaetud plastikkattega, et vältida erosiooni ja umbrohu kasvu.Kuna maasikas on vegetatiivse paljunemisega, siis tuleb ka võtta kõik hargnevad osad ära. Lisaks meeldib maasikatel ka kasvada komposti hunnikutel.

Maasikatel on üsna lühike vegetatsiooni periood. Paar kuud.

Veel kasutusaladest: maasikatest saab valmistada imelisi toite, põhiliselt magustoite, samuti on maasikamaitselised või -lõhnalised kosmeetikatooted (kreemid, make up tooted) samuti veel kõik sugused maiustused, nt. jäätis.

Tähtsamateks tootjateks on USA(1 294 180) mt, Mehhiko(275 300) mt, Türgi, Hispaania, Egiptus, Lõuna- Korea, Jaapan, Venemaa, Saksamaa ja Poola. Holland on 16. kohal maailmas tootjate poolt. Suurimad eksportijad on Hispaania( 360 204) mt ........................USA(139 810) mt, Mehhiko, Belgia, Holland ja Prantsusmaa.

# data[].attributes.body
Õunu tarbitakse tänapäeval nii värskelt kui ka töödeldult. Õuntest toodetakse väga palju mahla. Värskelt pressitud mahla säilivusaja pikendamiseks seda pastöriseeritakse või valmistatakse sellest vee eraldamisega konsentreeritud mahla. Samuti kasutatakse õunamahla mitmesuguste mahla- ja karastusjookide komponendina. Mahlast järelejäänud massist valmistatakse õunapüreed. Õunu tarbitakse ka kuivatatult või valmistatakse neist kompotti, moosi, siidrit, veini, pirukatäidist jms.

Nüüdisajal kasvatatakse õunapuid õunte saamiseks peaaegu terves parasvöötmes ning mõnes troopilise vöötme mägipiirkonnas. Maailma kõikidest puuviljadest toodetakse õunu tänapäeval kõige rohkem. 2007. aastal möödus õunte kogutoodang puuviljaturu pikaaegsest liidrist – apelsinist. 2012. aastal toodeti maailmas kokku 76,4 miljonit tonni õunu ning õunapuuistandike kogupindala oli 4,84 miljonit hektarit.

Õunaaiale asukoha valikul on oluline arvestada, et tootvate õunapuude iga on 40 aastat ja enamgi. Sobilikud on nõrga lõuna-, lääne, või idakallakuga tasased mikrolohkudeta alad. Juurte arenguks on oluline, et põhjavee tase ei ole kõrgemal kui 1,5m. Tuulekaitse puudumisel rajatakse põhja ja lääne poole kaitsehekid. Hea on kaitsehekk rajada 2…3 aastat enne viljapuude istutamist või siis vähemalt samal aastal. Põhja poole sobib kuusehekk ja lääne poole võib istutada näiteks pärnad või läätspuud. Metsloomade eest kaitseks rajatakse aedade ümber ka tara. Suuremate aedade puhul planeeritakse kvartalid, teed ja ehitised. Viljapuude asetusviisidest ja vahekaugustest oleneb suurel määral hooldustööde mehhaniseerimise tase ja saak pinnaühikult. Levinum on viljapuude ristkülikasetus – siis on reavahed laiemad kui puude vahed reas ja nii mahub pinnaühikule rohkem puid. Õunapuude vahekaugus sõltub pookealuse kasvutugevusest ja võrakujundusest. Reavaheks soovitatakse keskmise kasvutugevusega istandikus 6 m, nõrgakasvulistel aga 4…5 m. Puude vahe reas on keskmisekasvulistel 4 m ja nõrgemakasvulistel 2…3 m. Viljapuude read planeeritakse paremate valgustingimuste tagamiseks kindlasti põhjast lõunasse.

Lõviosa toodetud õuntest tarbitakse ja töödeldakse tootjariigis. Vaid ligi 11% maailma kogutoodangust läheb ekspordiks. 2011. aastal olid suuremad õunte eksportijad Hiina (1034,6 tuhat tonni), Itaalia (976,1), USA (833,2), Tšiili (801,1), Prantsusmaa (726,6), Poola (532,1), Holland (341,2) ja LAV (333,4). Suurimad importijad olid aga: Venemaa (1157,7), Saksamaa (665,7), Suurbritannia (459,1), Holland (310,6), Hispaania (253,1), Indoneesia (212,7), Kanada (198,6) ja Mehhiko (198,5).

Suurimad tootjad 2012. aastal

Riik

Toodang,
tonnides

Osakaal,
%

Hiina | 37 000 000 | 48,4
USA | 4 110 046 | 5,4
Türgi | 2 889 000 | 3,8
Poola | 2 877 336 | 3,8
India | 2 203 400 | 2,9
Itaalia | 1 991 312 | 2,6
Iraan | 1 700 000 | 2,2
Tšiili | 1 625 000 | 2,1
Venemaa | 1 403 000 | 1,8
Prantsusmaa | 1 382 901 | 1,8
Maailm kokku | 76 378 738 | 100

# data[].attributes.body
Suhkrupeet on maltsaliste sugukonda kuuluv kaheaastane kultuurtaim ja hariliku peedi teisend, mida kasvatatakse peamiselt parasvöötme kliimas lauasuhkru (sahharoosi) tootmiseks ja loomasöödaks. Suhkrupeedist saadakse ⅓ maailma suhkrutoodangust, ülejäänu valmistatakse lähistroopilises ja troopilises kliimavöötmes kasvatatud suhkruroost. Suhkrupeedi, söödapeedi ja suhkrupeedihübriidi (poolsuhkrupeedi) juurikaid ja lehti ning suhkrutööstuse tootmisjääke (peedilõike ja melassi) söödetakse loomadele. Lehmadele võib suhkrupeeti sööta kuni 15 kg päevas. Aretustöö tulemusena on viimase kahesaja aasta jooksul sahharoosi sisaldus juurikas tõusnud 8 protsendilt 16-20 protsendini.
Suhkrupeet on valguslembene, suure veevajadusega pikapäevataim, mis vajab toitainerikast mulda. Sahharoos moodustub suhkrupeedi lehtedes fotosünteesi käigus. Kasvuperioodi teisel poolel toimub suhkru ladestumine lehtedest juurikasse, mistõttu vajab taim palju päikesevalgust. Hektarilt saadakse keskmiselt 100-300 ts juurikaid. Suurimad suhkrupeeditootjad aastal 2012 olid Venemaa, Prantsusmaa, USA, Saksamaa, Ukraina, Türgi, Poola, Hiina, Egiptus ja Suurbritannia. USA ekspordib suhkrupeeti Mehhikosse ja Kanadasse.

# data[].attributes.body
Kartulimugulaid kasutatakse tavaliselt lihtsalt toiduks või loomasöödana. Samuti saab kartulist valmistada tärklist, piiritust, siirupit, mitmesuguseid poolfabrikaattooteid jm.

Hästi kohanemisvõimeline kartul kasvab kõige paremini parasvöötmes. Mugulad hakkavad idanema, kui õhutemperatuur tõuseb üle 7–8° C. Mugulate kasvuks on ideaalsed temperatuurid 15–18° C, pealsete kasvuks aga 19–21° C. Kõrgematel temperatuuridel taime kasv aeglustub ja peatub üldse, kui see ületab 30° C. Pealsed saavad külmakahjustusi, kui õhutemperatuur langeb alla –2° C. Taim on valgusnõudlik ja kasvab kõige paremini parasniiskes, poorses ja huumusrikkas mullas, mille pH on vahemikus 5–6 (nõrgalt happeline). Liigset niiskust talub taim halvasti.

Kasvuperioodil kahjustavad kartulit paljud bakter-, seen- ja viirushaigused, samuti on levinud kahjuriks kartulimardikas (ehk koloraado mardikas).

Tähtsamad kasvatajad riigid:

Suurimad eksportijad 2012:

1) Prantsusmaa 2318680 tonni , 21,58 % (maailmaekspodist)

2) Holland 1883601 tonni, 17,48 %

3) Saksamaa 1592520 tonni, 14,78 %

Suurimad tootjad 2009. aastal

Riik

Toodang,
tonnides

Osakaal,
%

Hiina | 69 059 652 | 21,0
India | 34 391 000 | 10,4
Venemaa | 31 133 960 | 9,4
Ukraina | 19 666 100 | 6,0
USA | 19 569 109 | 5,9
Saksamaa | 11 617 500 | 3,5
Poola | 9 702 800 | 2,9
Holland | 7 181 000 | 2,2
Prantsusmaa | 7 164 200 | 2,2
Valgevene | 7 124 981 | 2,2
Maailm kokku | 329 556 911 | 100

| |
| |
| |
| |
| |
| |
| |
| |
| |
| |