# data[].attributes.body
Perhe on päättänyt hakea lapseelleen päiväkotipaikkaa ja onnistuu sen samaan. Kuitenkin, kun tulee varhaiskasvatussuunnitelman laatimisen aika huoltaja ja varhaiskasvatuksen opettaja eivät ole samalla aaltopituudella kenelle kasvatusvastuu kuuluu.
Huoltajan on vaikea nähdä sitä, että kasvattamisen kuuluu myös  päiväkodin ulkopuolella tapahtuva oppiminen.

Huoltaja on alkanut toteuttaa ns. vapaata kasvatusta ja lapsi saa tehdä kotonaan mitä haluaa. Mikä myös kostautuu lapsen tullessa päiväkotiin,koska hän kokee ettei hänen tarvitse noudattaa enää mitään yhteisiä sääntöjä.

# data[].attributes.body
Vanhempi haluaisi, että hänen lapsensa (erityislapsi) integroitaisiin  ns. normaaliin ryhmään, mutta varhaiskasvatuksen henkilöstä ei näe siihen mahdollisuutta. Varhaiskasvatuksen henkilöstö kokee, ettei heillä ole resursseja tarpeeksi.

# data[].attributes.body
Varhaiskasvatustilanne, jossa vanhemman ja varhaiskasvattajan näkemyksessä lapsen parhaasta on suuria eroavuuksia.

Vanhemman näkemys ja hoitajan näkemys lapsen käytöksestä ja tuentarpeesta eivät kohtaa. Hoitaja on huomannut 5-vuotiaan lapsen käytöksessä huolenaiheen, johon on tarve puuttua. Lapsi ei kykene esimerkiksi leikkitilanteessa osallistumaan muiden kanssa yhteiseen leikkiin, välttää katsekontaktia ja ahdistuu liiallisesta huomiosta. Lapsella on myös haasteita keskittymisen säilyttämisen kanssa.
Myös aikuisen antamaa huomiota on vaikeaa ottaa vastaan, on se  positiivista tai negatiivista.

Esimerkkitilanteena uloslähtö ja ulkoilu. Lapsi on 5-vuotias, ja motorisesti kykenevä pukemaan vaatteet suurinpiirtein kokonaan itse. Pukemisesta on tehty lapselle, haasteet huomioiden, mahdollisimman rauhallinen aloittamalla hänen kanssaan ennen muun ryhmän mukaantuloa. Vaatteet on myös järjestetty pukemisjärjestykseen odottamaan. Lapsen on kuitenkin vaikeaa päästä pukemisessa alkuun, koska kontakti apuna olevan aikuisen kanssa on haastavaa. Ohjeiden vastaanottaminen ei tahdo onnistua, ajatus harhailee muualle ja lapsi helposti sulkeutuu kokonaan "omaan maailmaansa".  Ulkona liittyminen toisten lsaten yhteisiin leikkeihin ja peleihin ei onnistu ilman aikuisen jatkuvaa tukea. Leikeissä tulee helposti riitaa levottoman käytöksen vuoksi. Muiden lasten on vaikeaa ymmärtää miksei yksi noudata yhteisiä sääntöjä tai osallistu leikkissä ilmenevään neuvotteluun ja asioista yhdessä sopimiseen.

Vanhempi ei jaa tätä huolta, vaan ajattelee käytöksen olevan normaalia ainoalle lapselle joka on kotonakin luonteeltaan toisaalta vilkas ja toisaalta taas  omiin oloihinsa vetäytyvä ja hiljainen. Päiväkodin arjessa lasta pyritäåän tukemaan mahdollisimman paljon, mutta perhe ei ole valmis, ainakaan vielä tällä hetkellä, keskustelemaan  suunnitelmallisista pidemmän tähtäimen tukitoimista.

Pohdittavaksi: miten tällainen tilanne saadaan ratkaistua?millaista moniammatillista yhteistyötä voidaan käyttää apuna? miten vanhemman ääni tulee kuuluksi ja kunnioitetuksi? miten lapsen etu pystytään asettamaan kuitenkin etusijalle? kuinka pystytään säilyttämään rakentava ja keskusteleva yhteys kodin ja hoitopaikan välillä? kuinka tuetaan lapsen hoitajaa, ja hänen näkemystään? kuinka vältetään epäluottamuksen ja väheksymisen tunteen syntyminen puolin ja toisin?

# data[].attributes.body
Tilanne ala-asteelta, jossa nelosluokkalaiset saavat kuulla, että heidän luokallensa on tulossa uusi oppilas. Oppilaat ovat alkuun innostuneita asiasta ja haluavat tietää paljon uudesta tulokkaasta. Oppilaat saavatkin tietää, ettei uusi oppilas ole aikaisemmin asunut Suomessa ja hänen suomen kielen taitonsakin on puutteellinen. Tämä tieto saa oppilaissa paljon erilaisia tunteita aikaan, kuten jännitystä, innostuneisuutta sekä hämmennystä. Opettajan avustuksella oppilaat opettelevat ymmärtämään eri kulttuurista tulevaa ihmistä ja hänen tapojaan. Opettajan avustuksella he myös opettelevat kommunikoimaan puheen lisäksi esimerkiksi eleiden avulla. Miten käy kun oppilas lopulta saapuu luokkaan? Onko hänen helppo päästä kaveriporukoihin? Miten lapset pystyvät kommunikoimaan eri kulttuurista tulevan ihmisen kanssa?

# data[].attributes.body
Kyseessä kolmasluokkalainen poika. Ykkösellä ja kakkosella koulu on sujunut kaikilta osin hyvin mutta nyt kolmannen luokan alkaessa ja opettajan vaihtuessa alkanut ilmetä erilaisia vaikeuksia koulussa ja kotona. Kouluun lähtö on vaikeaa, lapsi on väsynyt aamuisin ja haluton lähtemään kouluun. Kun vanhemmat kysyvät syytä tähän , lapsi sanoo että koulussa on poikia jotka ärsyttävät häntä ja että koulussa on tylsää. Läksyjen teko koulun jälkeen on haastavaa, ajatukset eivät pysy kasassa ja muu tekeminen olisi paljon mieluisampaa. Kaverit eivät kuitenkaan kiinnosta vapaa-ajalla.

Koulussa oppilas on isossa luokassa (26 oppilasta), jossa on paljon äänekkäitä persoonia.  Oppitunnilla on haasteita työskentelyn aloituksessa ja loppuun tekemisessä. Päivittäin lapsi jumiutuu tehtävissään  jos tehtävät ovat liian haastavia tai eivät hänen mielestään tarpeeksi kiinnostavia. Opettajan patisteluista huolimatta lapsi saattaa olla uppoutunut oman kirjan lukemiseen sen sijaan että ottaisi tunnilla tarvittavat välineet esille. Vaeltelua luokassa on lähes joka tunnilla. Välillä oppilas saattaa häiritä oppituntia huutelemalla vastauksia ilman viittaamista.

Välitunneilla tulee helposti erimielisyyksiä muiden oppilaiden kanssa, poika kokee että muut ärsyttävät häntä sanomalla jotakin. Näissä tilanteissa tulee helposti tönimistä ja jopa muksauttelua. Haasteita tuo myös oman vuoron odottelu (jonottaminen) ja erilaiset siirtymätilanteet tekemisestä toiseen. Kotona poika valittaa että luokassa on liikaa meteliä.
Tässä erään pojan ongelmia ratkottavaksi.

# data[].attributes.body
Lapsen vanhemmat ovat eronneet ja lapsi viettää etävanhemman luona joka toisen viikonlopun. Nyt 5 -vuotias lapsi on jo pienempänä reagoinut herkästi muuttuviin tilanteisiin ja rutiineista poikkeamisiin, ja arjessa on esiintynyt omaehtoisuutta ja impulsiivisuutta. Eron jälkeen lapsen käyttäytymisen haasteet ovat lisääntyneet entisestään ja lapsi tuntuu usein ”käyvän kierroksilla”, jolloin menee ”pitkin seiniä” välittämättä siitä, kuka tai mikä reitille sattuu, kolhuja tulee puolin ja toisin, eikä esimerkiksi leikkiminen enää onnistu ilman aikuisen läsnäoloa. Lapsi on alkanut muutenkin uhmaamaan entistä enemmän rajoja. Lapsi reagoi selkeästi voimakkaammin etävanhemmalla olon molemmin puolin. Toisaalta lapsi kuitenkin nauttii suuresti aikuisen huomiosta ja läheisyydestä ja muina hetkinä osaa ottaa myös leikkikaverit huomioon. Haasteet näkyvät myös lapsen kotona.

Päiväkoti on ottanut huolen puheeksi  vanhempien kanssa, ja varsinkin lähivanhempi suhtautui aluksi tuen hakemiseen myönteisesti. Moniammatillisen palaverin jälkeen hän kuitenkin loppujen lopuksi kieltäytyi tarjotusta tukipalvelusta. Etävanhempi suhtautuu asiaan lähinnä olankohautuksella ja päiväkodin kontakti etävanhempaan käytännössä katkesi vanhempien eron jälkeen. Vanhempien keskinäiset välit ovat viileät. Päiväkoti tuntee riittämättömyyttä lapsen ja perheen tukemisessa.

Miten voitaisiin parhaalla mahdollisella tavalla auttaa lasta ja perhettä tällaisessa tilanteessa ja varmistaa lapsen edun toteutuminen? Miten löydettäisiin yhteinen sävel molempien vanhempien kesken? Entä miten saataisiin jälleen avattua keskusteluyhteys myös etävanhemman ja päiväkodin kesken? Entä miten päiväkodin henkilökunnan työtä voitaisiin tukea?

# data[].attributes.body
Kouluikäinen lapsi, jolla ei oppimisvaikeuksia eikä muutakaan oppimiseen tai keskittymiseen liittyvää ongelmaa.  Ongelmana kuitenkin jonkinmoinen koulutilapelko. Aamuisin ei pysty siirtymään ulkotiloista koulurakennukseen sisälle. Tilannetta on pystytty hieman helpottamaan aikuisen tuella. Tilanne helpottuu kun  oppilas saadaan koulurakennukseen sisälle. Oppilas myös kehittää itselleen fyysisiä oireita, kuten unettomuutta ja huonovointisuutta, jolla sitten perustelee ettei kouluun tarvitsisi mennä. Oppilas opiskelee kotona tunnollisesti eikä senkään puolesta ole jälkeenjäämistä tai muita vaikeuksia. Kokeet menevät hyvin ja lapsi pärjää koulussa muutenkin hyvin.  Tilannetta on työstetty koulun toimesta moniammatillisesti (kuraattori,psykologi jne) sekä vanhempien kanssa. Lapsi itse ei osaa sanoa syytä käytökseensä, eikä osaa kertoa mikä aiheuttaa näitä tunteita.  Häntä ei myöskää kiusata ja hänellä on ystäviä koulussa ja vapaa-ajalla. Ongelmaksi myös muodostuu se ettei lapsella ole siis mitään oppimisen vaikeutta, joka toisaalta mahdollistaisi tukitoimet koulussa, kuten henkilökohtaisen avustajan tai tukihenkilön, joka hakisi lapsen kouluun.
Miten ajattelisitte että tällaista oppilasta saataisiin parhaiten autettua?

# data[].attributes.body
Tilanne päiväkodista, tiimistä jossa kolme työntekijää. Kaikki työntekijät ovat oma-aloitteisia ja reippaita, mutta yksi tiimin jäsenistä ei kykene noudattamaan sovittuja toimintatapoja sekä unohtelee jatkuvasti asioita. Tämä käy kahdelle muulle työntekijälle raskaaksi ja usein he tekevät tämän kolmannen tekemättä jääneet työt, sillä tämä kolmas ''ottaa nokkiinsa'', kun häntä muistuttaa työtehtävästä joka hänen olisi pitänyt hoitaa. Tilanne on ristiriitainen sillä muuten tämä kolmaskin työntekijä on mukava ja reipas unohteluistaan ja tekemättömistä töistä huolimatta. Tiiminä on tehty myös selvät tehtävänjaot mikä työvuoro tekee mitäkin työtehtäviä. Tämän kolmannen työntekijän (sekä esimiehen) kanssa myös keskusteltu tuloksetta. Kuinka tilannetta saataisiin parannettua kuitenkin tätä kyseistä työntekijää kunnioittaen?