# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kuurojenkoulu Hosainassa, Lounais-Etiopiassa, alkoi vaatimattomissa puitteissa vuonna 1981. Suomen Lähetysseuran tukema koulu ja työ kuurojen aseman parantamiseksi laajemminkin on kantanut hyvää hedelmää. Alussa kuurojen ei uskottu pystyvän oppimaan mitään, viime vuosina yliopistojenkin ovet ovat auenneet heille. Asenteet muuttuvat pikkuhiljaa. Koulun 30-vuotisjuhlaa vietettiin 17.12.

Koulun pitkäaikainen opettaja ja rehtori Asmelash Ogbamikael aloitti viittomakielisen opetuksen kymmenen kuuron - viiden tytön ja viiden pojan - kanssa väliaikaisissa tiloissa. Kahden vuoden jälkeen päästiin muuttamaan nykyisiin tiloihin. Alkuvuosina koulun toimintaa ja omien rakennusten rakentamista rahoitti Ruotsin Kirkon Lähetys, Suomen Lähetysseura lähetti Seppo Vehkon koulutiloja rakentamaan. Sen jälkeen kuurojenkoulussa on työskennellyt toistakymmentä Lähetysseuran lähettämää opettajaa ja Lähetysseura tukee koulun toimintaa myös kummiohjelman kautta.

Vuosittain kouluun lisättiin yksi luokka lisää. Myös etiopialaisten opettajien määrä lisääntyi pikkuhiljaa, kun kuurojen opettajia koulutettiin Amerikassa. Suomen Lähetysseuran pitkäaikainen työntekijä Mirja Himanen tuli esikoulun ja ensimmäisen luokan opettajaksi koulun viidentenä toimintavuotena. Silloin opetusta annettiin neljänteen luokkaan saakka.

"Osasin tullessani suomalaisen viittomakielen, mutta etiopialainen viittomakieli on aivan erilainen. Kuurojenkoulun opettajat opettivat minua ja opin uudet merkit onneksi aika äkkiä", Mirja Himanen kertoo.

Nyt kuurojenkoulussa voi käydä peruskoulun esikoulusta 8. luokkaan saakka sekä kaksivuotisen lukion. Lähes kaikki käyvät lukion ja saavat samalla ammattiopetusta metalli- ja puutöistä, tekstiilitöistä ja kampaamoalalta.

Ovet yliopistoon auenneet myös kuuroille

"Koululla on erittäin suuri merkitys kuuroille", Mirja Himanen kertoo.

"Alussa kuurot eivät saaneen minkäänlaista arvostusta. Ei tiedetty, että kuurokin voi oppia - sitä pidettiin ihan ihmeellisenä asiana."

"Koulu on sisäoppilaitos ja siellä syntyy kuurojen yhteisö. Kuurojen yhteisössä oppilaat tukevat toisiaan ja viittomakieli kehittyy nopeasti. Koulu on avannut ovet kuuroille tässä maassa päästä opiskelemaan jopa yliopistoihin, mutta hyvin hidas prosessi se on ollut. Vasta viimeisen 5-6 vuoden aikana ovet ovat auenneet. Aiemmin kuuroa ei hyväksytty yliopistoon, vaikka hänellä olisi ollut huippupisteet lukiosta ja hän olisi saanut tulkin mukaansa kouluun. Nyt meidän koulustamme tulleita on jo valmistunut yliopistoista."

Lähes kaikki Hosainan kuurojenkoulun oppilaat ovat syntymästään saakka kuuroja.

"Heitä on vaikeampi opettaa kuin niitä oppilaita, jotka ovat jo oppineet yhden kielen ennen kuuroutumistaan. Oppilaiden ensimmäinen kieli on viittomakieli. Siinä rinnalla aletaan kyllä heti opetella myös kirjoitettua ja puhuttua kieltä, joka meidän koulussamme on amhara. Kuuroille on tärkeää, että he saavat opetusta omalla äidinkielellään, joka on viittomakieli", Mirja Himanen kertoo.

Oppilaat tulevat Hosainaan eri puolilta Etiopiaa, enemmistö on maaseudun muslimi- ja ortodoksiperheistä. Mekane Yesus -kirkon eri hiippakunnat kokoavat alueiltaan kuuroja lapsia ja kerran vuodessa on testi uusille hakijoille. Tarve kuurojenopetukselle Etiopiassa on valtava. Jonot kouluun ovat pitkät ja hakijoista voidaan ottaa vain 10-15 prosenttia. Tällä hetkellä koulussa on 225 oppilasta.

Koulun rehtori Taddese Gainore kertoo:

"Asenteet kuuroja kohtaan ovat parantuneet, mutta edelleen saatetaan ajatella, että vanhemmat ovat tehneet jotain pahaa, kun ovat saaneet kuuron lapsen. Viime vuosina olemme kuitenkin saaneet nähdä suurta parannusta kuurojen asemassa. Olemme iloisia siitä, että olemme saaneet nähdä koulumme entisten oppilaiden pääsevän yliopistoihin, menevän naimisiin, saavan lapsia, rakentavan taloja ja perustavan yrityksiä. Jumalan avulla he ovat siihen pystyneet."

Etiopian kuurot ylpeitä omasta kielestään

Koulun 30-vuotisjuhlassa Etiopian Kuurojenliiton puheenjohtaja, itsekin kuuro Alemayehu Teferi, kertoi Hosainan kuurojenkoulun olevan malli koko maalle siitä, miten kuurojenopetus on järjestetty esimerkillisellä tavalla.

"Me kaikki kuurot olemme kiitollisia Mekane Yesus -kirkolle työstä, jota se on tehnyt kuurojen eteen. Enää Etiopian kuurot eivät häpeä viittoa, vaan ovat ylpeitä omasta kielestään. Kirkon tekemän työn ansiosta kuurojen tilanne on parantunut koko maassa. Tänä vuonna kansainvälisen vammaisten päivän teema oli ympäristön parantaminen sopivaksi vammaisille. Jos kuurot osallistuvat tavalliseen luokkaopetukseen normaalikouluissa, on ympäristö valmistettava heille sopivammaksi. Jos kuuro pääsee opiskelemaan, sen jälkeen hän voi tehdä kaikkea mitä kuulevatkin. Haluan kiittää myös Suomen Lähetysseuraa siitä avusta, jota olemme saaneet kuurojen tilanteen parantamiseksi Etiopiassa."

Erityisluokkia kuuroille tavallisiin kouluihin

Tällä hetkellä noin 3 prosenttia kuuroista lapsista pääsee kouluun Etiopiassa. Vaikka määrä on edelleen pieni, se on noussut paljon uusien kuurojenluokkien perustamisen ansiosta. Erityisluokkien opettajat eivät kuitenkaan ole saaneet tarpeeksi koulutusta kuurojen opetuksesta, etenkään maaseudulla, minkä vuoksi vuonna 2003 Suomen Lähetysseuran työntekijät Mirja Himanen ja Mekonnen Mulat lähtivät kartoittamaan kuurojen lasten tilannetta koko maassa.

"Kävimme katsomassa, missä kaikkialla kuurojenkouluja on ja mikä niiden tilanne on. Silloin ei vielä ollut mitään koulutusta kuurojen opettajille", Mekonnen Mulat kertoo.

Lähetysseura otti kartoitus- ja koulutustyön kehitysyhteistyöprojektikseen, rahoitus työhön on tullut Suomen valtiolta ja yhteistyökumppanina hankkeessa on Etiopian evankelinen Mekane Yesus -kirkko.

"Ensin kurssitimme valtion viroissa olevat kuurojen opettajat. Sen jälkeen eteläinen lääni halusi avata luokkia kuuroille, ja siinä työssä olemme nyt. Parhaillaan meneillään olevalla kurssilla koulutamme opettajat 40 uuteen kuurojenluokkaan."

Social and Educational Programme for the Deaf -hankkeen avulla on pystytty nostamaan kuurojen luokkien määrää seitsemän vuoden aikana 47:stä 243:een. Hankkeen kautta on paitsi kurssitettu opettajia, myös annettu heille materiaalia ja myöhemmin lisäkoulutusta.

Tällä hetkellä Etiopiassa on kuuroille 13 erityiskoulua, jotka antavat päiväopetusta, kaksi sisäoppilaitosta ja 243 erityisluokkaa. Yhteensä näissä kouluissa ja luokissa opiskelee noin 5 000 oppilasta. Kuurojen opettajia on noin 700, joista lähes 100 itse kuuroja. Suurin osa kuuroista oppilaista jatkaa viidenneltä luokalta eteenpäin kuulevien luokissa ilman viittomakielistä tulkkausta, mikä on suuri ongelma. Suomen Lähetysseuran ja Mekane Yesus -kirkon yhteistyö kuurojen tilanteen parantamiseksi jatkuu.

Kati Keski-Mäenpää / Etiopia

# data[].attributes.attachment_link.title
Hosainan kuurojenkoulu toiminut 30 vuotta: Työ kuurojen parissa kantaa hedelmää Etiopiassa - Suomen Lähetysseura

# data[].attributes.attachment_link.description
Kuurojenkoulu Hosainassa, Lounais-Etiopiassa, alkoi vaatimattomissa puitteissa vuonna 1981. Suomen Lähetysseuran tukema koulu ja työ kuurojen aseman parantamiseksi laajemminkin on kantanut hyvää hedelmää. Alussa kuurojen ei uskottu pystyvän oppimaan mitään, viime vuosina yliopistojenkin ovet ovat auenneet heille. Asenteet muuttuvat pikkuhiljaa. Koulun 30-vuotisjuhlaa vietettiin 17.12.

# data[].attributes.headline
Lähettiperhe: Teressa ja Janne Juhaninmäki 

# data[].attributes.subject
Lähettiperhe: Teressa ja Janne Juhaninmäki 

# data[].attributes.body
Juhaninmäen nelihenkinen perhe on aiemmin asunut kolme vuotta Nepalissa. Teressa on syntynyt Helsingissä ja hän on koulutukseltaan yhteiskunta-tieteiden maisteri ja toiminta-terapeutti. Nepalissa Teressa toimii alueellisena Nepalin kehi-tysyhteistyökoordinaattorina yhdessä paikallisten kump-paneiden kanssa. Janne on koulutukseltaan medianomi ja Nepalissa hän sijaistaa vapaa-ehtoistyön koordinaattoria. Juhaninmäet matkasivat Nepaliin elokuussa 2015.

# data[].attributes.body
Lähetystyötä tuetaan Suomen Lähetysseuran kautta. Ohessa on seuran Facebook-sivu juuri Nepalin alueella tehtävästä työstä.

# data[].attributes.attachment_link.description
Suomen Lähetysseura Nepalissa. 1 051 tykkäystä · 62 puhuu tästä. Kerromme Suomen Lähetysseuran työstä Nepalissa. Teemme kehitysyhteistyötä, kummityötä ja kirkollista työtä paikallisten...

# data[].attributes.body
Lähettiperheemme pitää omaa blogia, jonka avulla he kertovat tavallisesta arjesta ja työn merkityksestä meille täällä kaukana.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ajattelin tehdä ihan erillisen postauksen pyykinpesusta, tai tarkemmin ottaen pesukoneestamme ja sen käytöstä. Sen käyttö on nimittäin helpommin sanottu kuin tehty.

Aloitetaan sillä, että meidän pesukone on meillä takapihalla, kun se ei mahtunut sisälle. Pesukonetta varten on takapihalle vedetty vesipiste vessasta ja putki viemäriin. Pesukone on rahdin mukana tulleen lavan päällä ja yleensä suojattuna, jottei vesi ja pöly mene siihen.

Takapihalla ei kuitenkaan ole pistorasiaa, joten vedämme aina pyykinpesun yhteydessä sähköt kahdella jatkojohdolla vessan ikkunasta pesukoneen luo. Sen lisäksi, että kannamme pyykit takapihalle, kannamme sinne myös yleensä vessasta kaksi ämpärillistä kuumaa vettä. Nimittäin meidän pesukoneeseen ei suoraan saa kuin kylmää vettä, joka varsinkin talvisin on aika kylmää. Kesäisin riittää yksikin ämpärillinen, kun koneeseen tuleva vesi on kädenlämpöistä.

Vesi koneeseen tulee superhitaalla paineella, joten yleensä odottelemme ennen kuin kaadamme kuumemman veden koneeseen. Sen lisäksi meidän on odoteltava, että pesuaine on tullut veden mukana ja sitten käännellä pyykkejä koneen lingotessa, jottei kaikki pesuaineet jää muutamiin vaatteisiin. Kone linkoaa vain sivusuunnassa eikä kone todellakaan ole mikään tehokas. Ja tosiaan kone linkoaa, vaikka kansi olisi auki.

Sen lisäksi meidän on seurattava vedentuloa ja ohjelmaa. Nimittäin ostimme koneen käytettynä eräältä ranskalaiselta parilta, jotka ovat lähteneet jo maasta ja vasta muutaman viikon käytön jälkeen koneeseen tuli vika, ettei se lopeta ohjelmaa, vaan pyörittää samaa pesu-huuhtelu-linkous-pesu-settiä uudelleen ja uudelleen. Tämä tarkoittaa käytännössä sitä, että jossakin vaiheessa meidän on laitettava vesihana kiinni, jotta pyykit jäisivät kuiviksi linkouksen jälkeen. Meidän on kuitenkin annettava ohjelma mennä pari kolme kertaa, jotta pesuaine lähtisi vaatteista tarpeeksi hyvin.

Näitä kuvia ottaessa kävi niin kuin monesti aiemminkin, että meistä Jannen kanssa ei kumpikaan ihan ehtinyt pesukoneen luokse ennen kolmatta vedentuloa ja jouduimme ohjelman antaa mennä vielä kerran läpi. Eli odottaa ensiksi, että vesi tulla liruttaa loppuun ja sitten linkoaa rauhallisemmin ja sitten kunnolla, kunnes päästää veden pois. Jos koetamme missään aikaisemmassa vaiheessa laittaa vettä pois ennen kuin vesi on tullut ihan täyteen, kone menee jumiin ja joudumme aloittamaan ohjelman alusta.

No, nyt tällä kertaa kävi siis niin, että jouduimme odottamaan kolmannen kerran 20 min. ohjelman, mutta sähköt lähtivätkin 20 min. aiemmin kuin yleensä ja koneeseen jäi likomärät pyykit. Ei auttanut muu kuin käsin vääntää pyykit kuiviksi ennen narulle laittamista.

Välillä lapset käyvät huikkaamassa asioitaan vessan ikkunasta, kun jomman kumman meistä on oltava aika paljon koneen luona. Ylläolevasta kuvasta näkee, ettei kaikki vedet tule putken mukana viemäriin, vaan osa tulee jostakin omia teitään ja menee laattojen läpi likakaivoon. Mutta menevätpä kuitenkin.

Saimme siis taas pyykit ulos kuivumaan lämpimään auringonpaisteeseen. Meillä on apulainen, joka hoitaa tämän souvin arkisin, mutta koska sähköä on nykyisin arkisin niin huonosti, joudumme pestä myös viikonloppuisin yhden tai kaksi koneellista, kunhan sähköä on päiväaikaan.

Ja kun arkisin on sähköä se 1-3h/pv klo 10-17 välillä, apulaisella menee paljon aikaa myös siihen, että jokainen vaate, pyyhe ja lakana on silitettävä. Koska pyykinpesuvesi ei ole kuumaa ja täällä on vaikka mitä loiseläimiä sun muita, oman terveytemme ja hygieniamme takia haluamme, että kaikki silitetään kuumalla. Tämä on yleinen tapa näissä maissa.

Tämän lisäksi vaaleisiin vaatteisiin jää piintynyttä likaa. Valkoiset vaatteet muuttuvat vaaleanharmaiksi. Huonojen pesukoneiden ja -aineiden lisäksi syynä on tämä jatkuva pöly, mitä täällä on. Mutta, emme oikeasti kyllä näistä valita ja stressaa. Tämä on tätä elämää täällä ja kaikilla sama kohtalo. Ja aika monella ei edes pesukonetta täällä ole, vaan se on vaimon tai apulaisen tehtävä pestä kaikki nyrkkipyykillä.

# data[].attributes.attachment_link.description
Ajattelin tehdä ihan erillisen postauksen pyykinpesusta, tai tarkemmin ottaen pesukoneestamme ja sen käytöstä. Sen käyttö on nimittäin helpommin sanottu kuin tehty. Aloitetaan sillä, että meidän pesukone on meillä takapihalla, kun se ei mahtunut sisälle. Pesukonetta varten on takapihalle vedetty vesipiste vessasta ja putki viemäriin.