# data[].attributes.headline
דוגמא אישית 

# data[].attributes.subject
דוגמא אישית 

# data[].attributes.body
אני נולדתי בירושלים, גרה בירושלים ואף התחתנתי בישיבת בית אורות בירושלים.
אני מאוד אוהבת לבוא לכותל ומתרגשת כל פעם מחדש.

# data[].attributes.body
חבל עזה- גוש קטיף, הייתי שם לפני הגירוש כחלק מהמאבק.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
גוש קטיף היה גוש התנחלויות ששכן בדרום רצועת עזה. גוש קטיף כלל 18 יישובים בין רפיח בדרום-מערב, דיר אל-בלח בצפון, ח'אן יונס במזרח ו הים התיכון במערב. שלושה יישובים נוספים היו בצפון רצועת עזה, ואחד במרכזה. סך הכל 22 יישובים. באוגוסט 2005 פונו היישובים על ידי ממשלת ישראל במסגרת תוכנית ההתנתקות. בחבל עזה התגוררו ערב ההתנתקות כ-8,600 יהודים ו-600 בדואים (ב דהנייה ובמואסי), רובם בגוש קטיף.

בסביבות שנת 1925 הציעו הבריטים ל קרן הקיימת לרכוש את דיונות החול של גוש קטיף לצורך התיישבות, אולם ההצעה סורבה בנימוק שהאדמות אינן מתאימות לעיבוד חקלאי. במוצאי יום הכיפורים תש"ז 1946 הוקם מדרום לעיר עזה כפר דרום כחלק מ- 11 הנקודות. תושביו נאלצו לסגת ממנו לאור כיבושה של רצועת עזה בידי מצרים ב מלחמת העצמאות.

ב מלחמת ששת הימים נכבשו רצועת עזה וחצי האי סיני בידי צה"ל. ראשיתו של הגוש הייתה בהצעתו של יגאל אלון ב- 9 במאי 1968 לממשלה להקים שני יישובים אזרחיים או היאחזויות נח"ל בין עזה ל רפיח. אלון נימק את הצורך בהקמתם היישובים בלשון זו:

"קיימות משבצות קרקע אשר בהכשרה לא יקרה ניתן להכשירן. להתיישבויות אלו חשיבות עליונה לעתיד המדיני של הרצועה על ידי כך שהן מפצלות את הרצועה דרומה מהעיר עזה. כמו כן, קיימת חשיבות ביטחונית רבה לנוכחות יהודית בליבה של עזה."

התנחלות ראשונה באזור גוש קטיף הוקמה בסוף מאי 1973, בדמות היאחזות נח"ל קטיף, שנקרא בתחילתו גדיש. על פי התוכנית, הייתה כוונה להקים במקום שניים-שלושה מושבים דתיים ומרכז אזורי. התוכניות התקדמו לאיטן, ובראשית 1977 אוזרחה היאחזות קטיף ונקראה נצר חזני. באותה שנה הוחל בהקמת המושב קטיף ותוכננו שלושה יישובים נוספים: קטיף ג' = גני טל, קטיף ד' = גדיד וקטיף ה' = גן אור. בסוף 1978 טרם נבנה במקום בית ספר או בית כנסת ונותרו בשלושת היישובים דירות ריקות.

במאי 1979 הוקמה מועצה אזורית חוף עזה שהקיפה את שלושת המושבים ואת מורג בדרום החבל. בעקבות הסכם השלום עם מצרים, דובר ב-1979 על הרחבת הגוש לשמונה עד עשרה יישובים. עוד בתחילת 1979 הוקמה בדולח במסגרת ניסיון לקבוע עובדות בשטח, ובתחילת 1980 הוקם היאחזות נח"ל גן אור. בספטמבר 1980 הוקמה היאחזות גדיד שתוכננה גם כבסיס למרכז האזורי נווה דקלים. מנגד, עלתה בסוף 1979 ההצעה של אברהם כ"ץ-עוז לפרק את יישובי הגוש ולהעביר את רצועת עזה לידי מצרים. הקמת גוש קטיף התבצעה על אדמות מדינה שלא היו בשימוש, כך שלמרות טענות שנשמעו פה ושם מצד ערביי עזה נגד הקמת הגוש, נתקלה הקמת הגוש באדישות מצד הערבים והיו אף שטענו שהערבים שמחים על הפיתוח הכלכלי הנלווה להקמת הגוש.

לאחר פינוי סיני הוקמה נווה דקלים כמרכז אזורי של הגוש, וכן הוקמה עצמונה שאזרחה את היאחזות בדולח באזור הדרומי של הגוש.

עם פרוץ האינתיפאדה הראשונה, בשנת 1987, סבלו תושבי גוש קטיף מהתקפות טרור חוזרות ונשנות מצד הפלסטינים. בשנות ה-90 ובתחילת שנות ה-2000 קמו בגוש מספר מאחזים כתגובת התרסה נגד הטרור הפלסטיני. בשנת 2003, אחרי הבחירות לכנסת השש עשרה, החל ראש הממשלה אריאל שרון לגבש יוזמה לנסיגה חד-צדדית מ רצועת עזה - היא תוכנית ההתנתקות. על היוזמה הודיע ב כנס הרצליה 2004, ובתגובה החלו תושבי גוש קטיף להתארגן למאבק נגד הפינוי. למרות הפגנות המוניות רבות, והחלטת מתפקדי הליכוד כנגד התוכנית במשאל אותו שרון הבטיח לכבד, אך הפר את הבטחתו, המשיכה הממשלה בהליכים לאישור התוכנית. ב- 2005 אושר חוק פינוי-פיצוי והחלו ההכנות לביצוע התוכנית.

ב- 15 באוגוסט 2005 (י' באב התשס"ה) החל הפינוי מגוש קטיף. פנוי יישובי גוש קטיף, הביא להפגנות מחאה ואבל מצד התושבים המקומיים, אך ככלל - ללא אלימות (בלטו בחריגותם האירועים ב כפר דרום). הפינוי הסתיים כעבור שבוע וב- 12 בספטמבר עזבו כוחות צה"ל את רצועת עזה.

בגוש פעלו 6 בתי ספר ו תלמודי תורה, 3 מוסדות תיכוניים, 6 ישיבות, 3 כוללים, 4 מדרשות ו מכינה קדם צבאית. רק מעט מהמוסדות הוקמו מחדש אחרי ביצוע תוכנית ההתנתקות.

גוש היישובים עצמו היה ממוקם בין רפיח ל דיר אל-בלח, אולם היות שהמועצה האזורית חוף עזה, שהייתה הרשות המוניציפלית הוסמכה על כלל היישובים הישראליים ברצועת עזה, צורפו אל הגוש באזכורים רבים גם היישובים מצפון ומדרום לעיר עזה שיפורטו מיד. בגוש עצמו נמצאו שמונה עשר היישובים הבאים:

מעט צפונה מהם, ליד דיר אל-בלח, שכן היישוב כפר דרום (היישוב הראשון בגוש קטיף). בין עזה לדיר אל-בלח שכן היישוב נצרים וצפון לעזה שכנו אלי סיני, דוגית ו ניסנית.

מלבדם הוקמו ברצועה, במיוחד בתקופה שלפני הפינוי של הגוש מספר מאחזים בהם מאחז תפארת ישראל ובו בית כנסת עם שם זהה, היישוב נקרא על שמם של ישראל לוטט, חייל גבעתי שנהרג במוצב במורג וכן על שמה של האזרחית תפארת טרטנר שנהרגה מקאסם שנחת עליה בנווה דקלים, המאחז פונה לאחר עימות אלים כאשר חיילי גדוד 51 של גולני שנשלחו למקום הפינוי התעמתו עם בנות האולפנה ששהו באזור, מלבד מאחז תפארת ישראל היה גם את המקרה שב מלון חוף הדקלים הנטוש הוקם מאחז מעוז הים שגם הוא פונה לאחר התנגדות רבה של התושבים ששכרו את המלון על מנת לשכון בו.

טרם ההתנתקות הועסקו 65% ממועסקי גוש קטיף בשירות הציבורי. חקלאות היוותה ענף חשוב בגוש. חקלאי גוש קטיף עיבדו, באמצעות אלפי פועלים פלסטינים ומאות תאילנדים, 4500 דונם אדמה, רובם חממות, וייצרו 320 אלף טון תוצרת חקלאית בשנה, בערך כספי של חצי מיליארד ש"ח. 65% מייצוא ירקות החממה האורגניים בישראל ו-90% מירקות העלים ללא חרקים בישראל גודלו בגוש קטיף. סיורים חקלאיים אורגנו בגוש קטיף עבור חקלאים ומגדלים שרצו להתרשם מהחקלאות בגוש קטיף ומשיטות העבודה של חקלאי הגוש.

בגוש קטיף היו שני אזורי תעשייה, אחד ב נווה דקלים בו היה מפעל גדול למתכת בשם מפעל חרושת קטיף, ואחד ב קטיף. מלבד זאת הייתה בגוש גם משתלה, משתלת עצמונה אשר עד פינויה הייתה המשתלה השנייה בגודלה במדינה לצמחי בית ( משתלת שפר ב כפר ביאליק היא הכי גדולה). ענף חקלאות שלמעשה הומצא בגוש קטיף היה ירקות ללא חרקים אשר ארוזים בשקית - שוק שנכון ל-2005 הוערך בכמעט 200 מיליון שקלים, החברה הראשונה שעסקה בתחום הייתה חברת עלי קטיף מ כפר דרום.

בגוש קטיף היו ארבעה חופי רחצה: חוף התמרים, חוף דקלים, חוף נצרים וחוף אשלים. חלק מהחופים היו נפרדים (על ידי מחיצה המפרידה בין גברים ונשים), וחלקם במתכונת של "חוף משפחה" - כך שמשפחה מצומצמת הייתה יכולה לשבת בו ללא זרים. כמו כן סמוך ליישוב נווה דקלים היה קיים מלון "חוף הדקלים" השוכן בסמוך לחוף הים, מלון זה ננטש עם פרוץ האינתיפאדה השנייה בשנת 2000, ויושב מחדש לקראת ה התנתקות במהלך 2005 על ידי מתנגדי התוכנית ששכרו את המקום מבעליו ושינו את שמו ל" מעוז הים". ביוני 2005 פונו השוהים מהמקום, והאתר הוכרז על ידי צה"ל כ שטח צבאי סגור. לצד החופים היו בגוש קטיף שני פארקים גדולים: פארק האגם וה" קטיפארי" (מעין פינת חי מורחבת).

ערך מורחב - מנחת קטיף

בתחילת שנות התשעים נחנך בגוש-קטיף מנחת למטוסים קלים, שפעל כעשר שנים. המנחת הוקם בין גני טל לנווה-דקלים, אורך מסלולו היה 800 מטרים, ורוחבו 6 מטרים. חברת "נשר" הפעילה קו תעופה סדיר מ שדה-דב למנחת קטיף. חברת מע"צ סללה את המנחת, המועצה האזורית חוף-עזה השקיעה 1.25 מיליון ש"ח בסלילתו.

המנחת נועד לשרת בעיקר את מתארחי מלון נווה-דקלים שהחל לפעול שנים ספורות לפני-כן. עקב אירועי האינתיפאדה הראשונה בית המלון סבל קשות מאבדן הכנסות עקב החשש להגיע למקום. ההנחה הייתה שמתן אפשרות להגעה מהאוויר יעיר מחדש את בית המלון. בשלב הראשון פעל הקו באורח סדיר פעמיים ביום שלוש פעמים בשבוע, בית המלון הפעיל הסעות אל המנחת ובחזרה בשעת נחיתת המטוסים. בחברת "נשר" תכננו גם הקמת בית הספר לטיסה במנחת, שישמש את תושבי הנגב המערבי.

בסופו של דבר התברר שמספר הטסים לא מצדיק החזקת קו קבוע. בנוסף, ככל שהתקדמו התהליכים המדיניים במסגרת הסכמי אוסלו, הפעילות במנחת דעכה, עד שצה"ל אסר לחלוטין באמצע שנות ה-90 על טיסות מטוסים בשמי גוש קטיף. לקראת פינוי גוש קטיף ו תוכנית ההתנתקות המנחת איבד את תפקידו ופונה יחד עם תשתיות האזור.

החל מפרוץ האינתיפאדה הראשונה בשנת 1987, היו יישובי הגוש ותושביו מטרה למאות התקפות טרור מצד הפלסטינים. בשנות השמונים היו אלה יידוי אבנים ו בקבוקי תבערה לעבר מכוניות ישראליות בצירי הנסיעה ברצועה. בשנות התשעים, ירי והנחת מטעני חבלה נגד מכוניות ישראליות בציר התנועה ו סכינאות בנקודות חיכוך בין הישראלים לפלסטינים.

בשנת 2001 חלו תמורות ושינויים במאפייני הטרור. זאת כתוצאה מההערכות הנרחבת של צה"ל באמצעי מיגון וביטחון ביישובים ובצירי התנועה. משנים אלו ועד פינוי היישובים, רוב ההתקפות כללו הפגזה ב מרגמות. בחלוף הזמן פיתחו הפלסטינים רקטה מאולתרת בשם " קסאם". המאמצים לפגוע בישראלים בצירי התנועה לא פסקו.

ציר כיסופים ו גשר מור הצמוד אליו, שהיה באותה עת כביש הגישה היחיד לגוש ושעובר בין דיר אל באלח ל ח'אן יונס, שימש כמטרה עיקרית לפיגועים מצד המחבלים. בשנת 1989 נרצח במקום אביגדור דהרי על ידי ערבי תושב מחנה הפליטים נוסייראת ב פיגוע דריסה. במהלך השנים ביצעו מחבלים אלפי פיגועי ירי, בחסות פרבריה הצפוניים של ח'אן יונס, ובהם נרצחו ישראלים רבים. פיגוע הירי החמור מכולם בציר היה רצח טלי חטואל וארבע בנותיה. בנוסף להתקפות על הציר, בוצע מספר ניכר של ניסיונות חדירה אל עבר יישובי גוש קטיף, רובם סוכלו על ידי צה"ל, אם כי מספר פעמים המחבלים הצליחו לחדור אל אזורי החממות ולפגוע בעובדים ששהו שם.

בנוסף לפיגועי הירי, תושבי גוש קטיף חיו תחת הפגזה מתמדת מצד הפלסטינים. 5904 פצצות מרגמה ורקטות קסאם נורו אל עבר יישובי הגוש מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה. ההפגזות התבצעו בתדירות כמעט יומיומית ורובן מאזור ח'אן יונס.

מתנגדי ההתנתקות טענו שהיישובים משמשים חומת מגן ליישובי הנגב המערבי ומונעים ירי רקטות עליהם ועל ערים עורפיות כגון אשקלון, נתיבות, קריית גת ואף אשדוד. לדידם, העובדה כי לאחר ההתנתקות נמשך ירי הקסאמים לעבר יישובים שמחוץ לרצועת עזה, ואף הגיע לנקודות צפוניות מבעבר, מהווה הוכחה לטענתם. מאידך, תומכי ההתנתקות טענו שהשליטה ברצועת עזה על כמיליון וחצי תושביה הפלסטינים מהווה מעמסה דמוגרפית, כלכלית ומוסרית על מדינת ישראל.

שטחי היישובים שפונו

מאז שעזבו כוחות צה"ל את ה התנחלויות שב רצועת עזה עם השלמת תוכנית ההתנתקות, נותר רובו המוחלט של השטח שננטש שומם. הפלסטינים החיים באזור כמעט ולא עשו שימוש בשטח שננטש וגם לא בחממות שהושארו בשלמותן. השימושים המשמעותיים ביותר שנעשו הם שימוש בבניין בית הספר האזורי בנווה דקלים ל אוניברסיטת אל-אקצה (הנשלטת על ידי חמאס) ובניית מחנות אימונים צבאיים באזור התעשייה ביישוב. וכמו כן שוגרו בידי ארגוני הטרור משטחי הגוש המפונה, טילי קסאם רבים אל עבר ערי הדרום.

הנצחת גוש קטיף

אריק יפת: על הניסים - סיפורים מגוש קטיף, הוצאת ספרית נצרים, תשס"ה, 2005.

חגי הוברמן: שורשים בחולות, הוצאת מדרשת נצרים, תשס"ה, 2005.

מירי צחי, קטיף: תשעה ימים באב, תמונות מאבק, הוצאת מקור ראשון, 2006.

אלישיב רייכנר, כתום המאבק: גוש קטיף במערכה, למשכל - ידיעות אחרונות וספרי חמד, 2010.

שרה אהרוני, כשהשמים התקרבו לאדמה, בהוצאת ספרית מעריב, 2011

נעמי אלדר, חגי הוברמן, אלבום גוש קטיף, הוצאת מרכז קטיף להנצחת מורשת גוש קטיף וצפון השומרון, 2015

דורי, נ' (2018). ההיבטים הספרותיים בקינות גוש קטיף. חמדעת, י, 119-93.

# data[].attributes.attachment_link.title
גוש קטיף - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
גוש קטיף היה גוש התנחלויות ששכן בדרום רצועת עזה. גוש קטיף כלל 18 יישובים בין רפיח בדרום-מערב, דיר אל-בלח בצפון, ח'אן יונס במזרח ו הים התיכון במערב. שלושה יישובים נוספים היו בצפון רצועת עזה, ואחד במרכזה. סך הכל 22 יישובים. באוגוסט 2005 פונו היישובים על ידי ממשלת ישראל במסגרת תוכנית ההתנתקות.

# data[].attributes.body
אח שלי גר אלון מורה ועוד אח בתפוח ואף ההורים שלי גרים בשבי שומרון ועולים לחומש הרבה.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
אירוס השומרון פורח סמוך לאלון מורה

אֵלוֹן מוֹרֶה היא התנחלות במתכונת של יישוב קהילתי דתי ב גב ההר שב שומרון. היישוב סמוך לעיר שכם וצופה אל תל בלטה, אשר הוצע לזהותו עם שכם המקראית. היישוב שייך ל מועצה אזורית שומרון ולארגון יישובי אמנה. באלון מורה גרים כ-2,000 תושבים (נכון לשנת 2022).

הקמת אלון מורה לוותה במאבק ממושך של מייסדיה במשך כשבע שנים, עד לקבלת אישור מ ממשלת ישראל להקמת היישוב. במהלך שנים אלו התגבשה תנועת גוש אמונים, שריכזה את הפעילות האזרחית ליישוב יהודים בשטחי יהודה ושומרון וחבל עזה.

היישוב נקרא על שם האתר ה מקראי אלון מורה הנזכר פעמיים ב תנ"ך, בקרבת העיר שכם, הר עיבל ו הר גריזים:

"וַיַּעֲבֹר אַבְרָם בָּאָרֶץ עַד מְקוֹם שְׁכֶם עַד "וְנָתַתָּה אֶת הַבְּרָכָה עַל הַר גְּרִזִים וְאֶת הַקְּלָלָה עַל הַר עֵיבָל הֲלֹא הֵמָּה בְּעֵבֶר הַיַּרְדֵּן אַחֲרֵי דֶּרֶךְ מְבוֹא הַשֶּׁמֶשׁ בְּאֶרֶץ הַכְּנַעֲנִי הַיֹּשֵׁב בָּעֲרָבָה מוּל הַגִּלְגָּל אֵצֶל אֵלוֹן מוֹרֶה וְהַכְּנַעֲנִי אָז בָּאָרֶץ." ( בראשית, י"ב, ו') וכן: אֵלוֹנֵי מֹרֶה." ( דברים, י"א, כ"ט- ל'). שמה של גִּלְגָּל זו השתמר בח'רבת ג'לג'ול שבשיפולי הר גריזים.

שבת אלון מורה

בכל שנה, בשבת פרשת לך לך, מתקיימת באלון מורה שבת אירוח גדולה (בפרשה זו מוזכרת "אלון מורה" לראשונה בתורה). ראשיתה של מסורת זו בימי האינתיפאדה השנייה, בימים בהם רבו מקרי-ירי על צירי התנועה ב יהודה ושומרון והתמעטו המבקרים באלון מורה.

צבי ארץ ישראלי שצולם ליד אלון מורה

אלון מורה ממוקמת על מורדותיו הדרומיים של רכס הר כביר, במרחק קילומטרים ספורים צפונית מזרחית לשכם. רכס הר כביר נמתח לאורך כחמישה ק"מ מדרום-מזרח לצפון-מערב. פסגתו המערבית מתנשאת לגובה של 792 מ' מעל פני הים. אלון מורה ממוקם מגובה 650 מ' ועד 750 מ' מעל פני הים. צפון היישוב נמצא על הר תלול ומתנשא כ-600 מטרים מעל סביבתו. שטחו המתוכנן של היישוב מגיע לכדי 4,000 דונם, חלקם מכוסים בחורש של עצי אורן.

ביישוב ישנם 2 בורות מים, וכן מערת נטיפים. בכניסה ליישוב נמצא המעיין עין כפיר אשר הוקם לזכרו של אבנר כפיר חזי, חייל צה"ל תושב אלון מורה, שנהרג ב לבנון בדרך ל בופור ב- 19 במרץ 1997, בעת ששימש חובש קרבי.

למרגלות היישוב מצפון נמצאים עיינות בדן, הנזכרים עוד ב מקורות חז"ל, עמק תרצה ו נחל תרצה, וכן הכביש הראשי שכם- בקעת הירדן המגיע ל גשר אדם. זוהי " דרך מבוא השמש" ההיסטורית, שבה עברו, על פי המסורת, בני ישראל עם כניסתם לארץ בהנהגת יהושע, בדרכם לבנות מזבח בהר עיבל.

לאחר מלחמת ששת הימים הוקמו התנחלויות בחבלי הארץ השונים שנכבשו במלחמה לבד מב שומרון.

לאחר מלחמת יום הכיפורים, עם התגבשות גוש אמונים, הוקם גרעין אלון מורה על ידי מנחם פליקס ו בני קצובר במטרה להקים התיישבות יהודית בשומרון ובפרט באזור שכם, העיר המאוכלסת ביותר בשומרון. הגרעין מנה בתחילתו כמה עשרות משפחות ומספר רווקים ו רווקות. הגרעין ניהל מגעים רבים במטרה להקים יישוב במקומות שונים באזור שכם. לאחר שנתקלו בסירוב של הממשלה החלו בגרעין לקיים הפגנות התיישבות במספר נקודות, שפונו על ידי צה"ל. בעלייה השמינית, ב תחנת הרכבת מסעודיה, בחנוכה ה'תשל"ו, ניתן לגרעין אישור על ידי ממשלת יצחק רבין, להתיישב במחנה "קדום", 11 ק"מ מערבה משכם, וכך הוקמה קדומים.

לאחר עליית הליכוד לשלטון ב- 1977 הבטיח ראש הממשלה מנחם בגין "יהיו הרבה אלוני מורה". חברי גרעין אלון מורה לא הסתפקו בהתיישבות במחנה קדום ובקשו להקים עיר יהודית בגבעות הטרשיות ממזרח לשכם. לצורך כך נוהלו מגעים רבים עם גורמים בממשלה. בספטמבר 1978, בעקבות התחייבות של ראש הממשלה מנחם בגין לא להקים התנחלויות במשך שלושה חודשים, התיישבו מתנחלים מגוש אמונים באזור חווארה. בדצמבר 1978, לקראת תום שלושת החודשים, דרשו בגרעין אלון מורה להקים את היישוב ממזרח לשכם וב-31 בדצמבר 1978 יצאו במסע עצמאי להר חווארה. המסע נעצר בידי צה"ל והמשתתפים קיימו במקום שביתת שבת עד שיורשו להקים את ההתנחלות בהר חווארה. לאחר שמונה ימים הושגה הסכמה עם המתנחלים שהיישוב יוקם בעיתוי ובמקום שהממשלה תקבע, והמפגינים שבו לבתיהם. במאי 1979 נערך גרעין אלון מורה לחידוש המאבק, לאור ההתמהמהות בהקמת ההתנחלות ליד שכם. במחלקה להתיישבות ניסו לאתר אדמות מדינה או אדמות נפקדים שמתאימות להתנחלות, לאחר ששר הביטחון סירב להפקיע אדמות לשם כך. בעיתונות התפתח ויכוח על נחיצות ההפקעה, אל מול היתכנות הרכישה. בתחילת יוני 1979 בוצעה ה הפקעה והיישוב הוקם. חלק מחברי הגרעין עברו לאתר אלון מורה המקורי (היום איתמר), וחלקם נשארו במחנה קדום שהפך ליישוב קדומים. בישיבת הקבינט הכריז בגין "כשתגיע שעתי לעמוד בפני בית דין של מעלה וישאלוני מהו המעשה הטוב שעשית שבגללו אתה ראוי להיכנס לגן עדן - אשיב: אלון מורה".

בעקבות עתירה ל בג"ץ נגד שימוש בקרקעות המופקעות של "איתמר" לצורך הקמת התיישבות, פסק בית המשפט כי ההפקעה אינה חוקית והממשלה החליטה להעביר את היישוב אלון מורה למיקומו הנוכחי בהר כביר. מרבית המתנחלים הסכימו לעבור להר כביר ובסוף ינואר 1980 הועבר רוב הציוד של אלון מורה להר כביר. במקביל, פעלו המתנחלים והשר אריאל שרון לרכוש קרקעות באזור רוג'יב כדי לאפשר את המשך קיום ההתנחלות במקומה הנוכחי. אולם ארבע משפחות ועשרה רווקים סירבו להתפנות ואף הקימו במקום ישיבה עם הרב ישראל אריאל והם פונו בכוח בתחילת פברואר 1980. בשנת 1984 הוקמה ההתנחלות איתמר במקום.

מכון חלקת השדה

מאז 2020 רב היישוב הוא הרב מרדכי וולנוב. קודם לכן מילא את התפקיד הרב אליקים לבנון.

ביישוב פועלים מעון לגילאי 0-3, גן לגילאי 3, שני גני-ילדים - לגילאי 4-5, תלמוד תורה נחלת צבי לבנים בכיתות א-ו, בית ספר נחלת צבי לבנות בכיתות א-ח, ישיבת הסדר ברכת יוסף בראשות רב היישוב הקודם, הרב אליקים לבנון וכן ישיבה תיכונית עם חטיבת ביניים אזורית, ספריה, אולם ספורט, בריכת שחיה הפועלת בימי הקיץ. ישנם 5 בתי כנסת, מועדון קשישים, תנועת נוער - אריאל.

מכון "חלקת השדה" פועל ביישוב משנת 1982. בקמפוס העומד לרשותו הוא מארח עד 200 בני נוער להשתלמויות בנושאי יהדות ואמונה ובנושאי ארץ ישראל. שמו ניתן לו מהאמור ב ספר בראשית: "וַיִּקֶן אֶת-חֶלְקַת הַשָּׂדֶה אֲשֶׁר נָטָה-שָׁם אָהֳלוֹ מִיַּד בְּנֵי-חֲמוֹר, אֲבִי שְׁכֶם..." ( בראשית, ל"ג, י"ט). המכון מתרכז בתחומים הבאים:

"מדרשת טיולים" לאזור. אירוח במקום וסיורים בסביבה הקרובה. אגף הטיולים נסגר בינואר 2016 עקב חובות, מספר עובדים הועסקו ב"מדרשת שומרון" השייכת אף היא לאיגוד 'אשכולות'.

השתלמות לבנות מסיימות אולפנה בנושאי כשרות בבית.

מבנים בחוות סקלי

היישוב מתפרס על פני שטח רב, ובנוי ממספר שכונות.

גבעת הברכה: השכונה הראשונה ביישוב, מכונה גם 'שכונה א'. בעבר התגוררו בה ותיקי ומייסדי היישוב, אך כיום האוכלוסייה מגוונת. בשכונה בית כנסת חדש ומקווה גברים. בשנים האחרונות (2018-2019) נבנית תחתיה שכונה חדשה בשם 'נוף הדגן', המונה כמה עשרות בתים.

הררי קדם: מכונה גם 'שכונה ב', והיא השנייה שנבנתה ביישוב בראשיתו. בשכונה שני בתי כנסת, אחד ספרדי ואחד תימני, גני ילדים, ויקב הבוטיק 'יקב כביר', המשלב מרכז מבקרים, מסעדה ויקב. בית הכנסת האשכנזי המרכזי בשכונה, רחמי תרצה - נוסד על שמה של תרצה פורת.

גבעות עולם: השכונה מונה כ-40 משפחות. מכונה גם בשם "אשדר" על שם החברה שבנתה אותה. שם השכונה (כמו גם שמה של 'הררי קדם') נלקח מן הברכה שנאמרה ליוסף: "וליוסף אמר... ומראש הררי קדם וממגד גבעות עולם" (ספר דברים לג,יג-יד), כיוון שהיישוב אלון מורה נמצא בנחלת שבט אפרים שהוא מבניו של יוסף.

רמי: שכונה שנבנתה מעל שכונה ב', במעלה הר כביר, ונקראה על שמי של רמי חבה, בן היישוב שנרצח על ידי מחבלים בהיותו בן שמונה, בשנת 1987.

מצפה תרצה: ממוקמת במרומי היישוב, בנויה מבתים צמודי קרקע דו-משפחתיים. השכונה נקראת על שמה של תרצה פורת (נערה בת 14 תושבת היישוב, שנרצחה בכפר ביתא ב-1988), ועל שם עמק תרצה הפרוש למרגלות היישוב אלון מורה.

נווה עופרה: שכונה בת עשרים בניינים שנבנתה על גבעה בצדו המזרחי של היישוב. בשכונה ממוקמים הישיבה הגבוהה-הסדר 'ברכת יוסף', ישיבה תיכונית וחטיבה אזורית. כמו כן בשכונה ישנו בית כנסת ומקווה. השכונה נקראה על שם עפרה פליקס, בתו של הרב מנחם פליקס ממייסדי היישוב, שנרצחה בפיגוע.

צל הרים: שכונה בקצהו המערבי של היישוב, למרגלות פסגת הר כביר. מקור השם מביטוי שהוזכר בספר שופטים סביב מאורעות שקרו באזור שכם: "וַיַּרְא-גַּעַל אֶת-הָעָם וַיֹּאמֶר אֶל-זְבֻל: הִנֵּה-עָם יוֹרֵד מֵרָאשֵׁי הֶהָרִים. וַיֹּאמֶר אֵלָיו זְבֻל: אֵת צֵל הֶהָרִים אַתָּה רֹאֶה כַּאֲנָשִׁים." (ספר שופטים, פרק ט', פסוק ל"ו).

פסגת צל הרים: שכונה חדשה מ-2021 שכל התושבים מהישוב

בנוסף, ליישוב משתייכות שלוש גבעות:

פורת יוסף (חוות סקאלי): חוות סקאלי הוקמה על ידי יצחק סקלי כ-4 ק"מ מזרחית לאלון מורה על רכס הר כביר, בגובה 792 מטר מעל פני הים. הגבעה נקראת על שמו של פורת יוסף כהן, שהתגורר בה ונפטר בהיותו בן ארבע בשנת 2009. בחווה גרות מספר משפחות בבתי עץ, בתי אבן ומבנים ניידים. הגבעה היא חווה חקלאית ותושביה מתפרנסים מעיסוק בבניה, מעדר הכבשים שברשותם וממקצועות חופשיים אחרים.

חוות השקדים: בגבעה מתגוררות מספר משפחות, ובה משק חקלאי הכולל גידול צאן ובקר, גפנים ויקב נחלה.

נחלת יוסף: הגבעה סמוכה לחוות השקדים, ומתגוררות בה כ-10 משפחות. שתי הגבעות צופות על עמק הדגן, ונמצאות בין היישוב לחוות סקלי, על מורדות הרכס הדרומיים.

מרום שמואל: גבעה הנמצאת קרוב לפורת יוסף

הר עיבל (מימין), הר גריזים (משמאל) והעיר שכם ממצפה בניו

הר כביר: מצפון לאלון מורה. על ההר נמצאו שרידי חקלאות קדומה: בורות מים, גתות ובורות סיד. בפסגת הר כביר ממוקם מבנה מקודש קדום (ולא קבר) לזכרו של השיח' בילאל אבן רבאח[דרוש מקור]. במרומי הר כביר, הוקם בסיוע הקק"ל "מצפה לונץ" ע"ש תת-אלוף במילואים יוסף לונץ, מושל שכם בעבר, שהיה ידיד ההתיישבות וידיד גרעין אלון מורה. במצפה לונץ מרפסות לכל רוחות השמים עם לוחות הסברים, מהם ניתן להשקיף על הגלעד, בקעת הירדן וצפון הארץ עד הר החרמון, במערב הרי השומרון ומדרום הרי בנימין עד להר בעל חצור.

מצפה אילן: בצדו הדרומי של היישוב, מאחורי הישיבה, הוקם בה'תשס"ז "מצפה אילן" על שם אילן גבאי, שנהרג במלחמת לבנון השנייה. המצפה משקיף על כל צפון השומרון ועמק יזרעאל, והותקנו בו שביל גישה נוח עם פנסי תאורה, ספסלי נדנדה ושולחנות פיקניק.

יער אורות: חורשת אורנים וצמחייה פראית הממוקמת בקצה היישוב. במקום שולחנות לפיקניק. האתר נקרא על שמו של אורי בר-און.

עין כפיר: למרגלות היישוב נמצא עין כפיר (עין אל-כבירה). המעיין, על שם החייל אבנר כפיר חזי, בן היישוב שנהרג בלבנון, שופץ בשנת 2010 ונבנתה בריכה בעומק של כשני מטר ולצידה בריכת שכשוך.

מצפה בניו: מצפה מדרום ליישוב שהוקם לזכרו של בן יוסף לבנת שנרצח בקבר יוסף.

יקב כביר: יקב בוטיק.

יקב נחלה - יקב בוטיק.

היישוב אלון מורה סבל במהלך השנים ממספר אירועי טרור שגבו גם קרבנות בנפש:

ב-20 במאי 1987, כ"א באייר תשמ"ז, נחטף הילד רמי חבה בן השמונה כשנסע באופניו ליד בתי היישוב על ידי מחבלים שרוצצו את ראשו באבנים והטמינו את גופתו במערה הסמוכה ליישוב. ליד מערה זו ניצבת כיום אנדרטה לזכרו.

ב-6 באפריל 1988, חול המועד פסח תשמ"ח, יצאה קבוצה של כ־20 נערים מאלון מורה בליווי של שני מבוגרים חמושים לטיול באזור הכפר הפלסטיני ביתא. במהלך הטיול הקיפו אותם מאות פלסטינים תושבי הכפרים באזור, ואילצו אותם להיכנס לתוך הכפר ביתא. הם תקפו אותם באבנים, וכהתגוננות ירה מלווה הטיול והרג נער פלסטיני. לאחר שפלסטינית זרקה על ראשו אבן כבדה, המאבטח פלט כדור ופגע בתרצה פורת, שהייתה לאזרחית הישראלית הראשונה שנהרגה באינתיפאדה הראשונה ביהודה ושומרון. המאבטח נפצע קשה בראשו והיה מוגדר כצמח תקופה ארוכה.

ב-7 באוקטובר 2000, שבת שובה, ח' בתשרי תשס"א, יצא הרב הלל ליברמן מביתו ביישוב בהליכה לכיוון קבר יוסף שבשכם, שננטש על ידי צה"ל באותו בוקר לאחר שבוע של התקפות פלסטיניות על מתחם הקבר במסגרת אירועי האינתיפאדה השנייה. בדרכו לשם הוא נרצח על ידי פלסטינים, וגופתו נמצאה רק כעבור ארבעה ימים.

# data[].attributes.attachment_link.title
אלון מורה - ויקיפדיה

# data[].attributes.attachment_link.description
אֵלוֹן מוֹרֶה היא התנחלות במתכונת של יישוב קהילתי דתי ב גב ההר שב שומרון. היישוב סמוך לעיר שכם וצופה אל תל בלטה, אשר הוצע לזהותו עם שכם המקראית. היישוב שייך ל מועצה אזורית שומרון ולארגון יישובי אמנה. באלון מורה גרים כ-2,000 תושבים (נכון לשנת 2022).

# data[].attributes.headline
דוגמא אישית 

# data[].attributes.subject
דוגמא אישית 

# data[].attributes.body
עשינו כמה שנים  המשפחה ליל הסדר בבית ספר שדה חרמון, שנמצא בשניר שברמת הגולן

# data[].attributes.attachment_link.description
Home for all your photos and videos, automatically organized and easy to share.

# data[].attributes.headline
דוגמא אישית 

# data[].attributes.subject
דוגמא אישית 

# data[].attributes.body
בחברון בקרתי הרבה פעמים, אחותי התחתנה שם, וגם אני רציתי אך לא היה אפשר בגלל הקורונה.

# data[].attributes.body
במלחמת ששת הימים כבשנו מקומות רבים , כתבו  חוויה שלכם  מהמקומות שכבשנו במלחמת ששת הימים.  הסיפו תמונה שלכם במקום ו/או משהו שמסמל את המקום בשבילכם . ומידע על המקום.