# data[].attributes.body
teatre que va fer Jordi Galceran Ferrer:

Teatre

- Paraules encadenades. València: Eliseu Climent / Teatre 3 i 4, 1996. Estrenada al Teatre Romea de Barcelona, l'any 1998, en coproducció del Centre Dramàtic de la Generalitat i Focus. La protagonitzaren Emma Vilarasau i Jordi Boixaderas sota la direcció de TamzinTownsend. La versió en castellà s'ha estrenat a Madrid, Buenos Aires, Caracas, Medellín i Miami.Laura Mañá en va dirigir la versió cinematogràfica.

- Dakota. Barcelona: Institut del Teatre, 1996.

- Cap nen sense joguina. Barcelona: Revista Escena, 1999.

- El mètode Grönholm (dins “T-6-2a part”). Barcelona: Proa, 2003.

# data[].attributes.body
Llibres de relats dins el col·lectiu Germans Miranda

- Tocats d'amor. Barcelona: Columna, 2000.

- Tocats d'amor – Posa color a l'estiu. Barcelona: Columna, 2001.

# data[].attributes.body
Webs Consultats:

- https://ca.wikipedia.org/wiki/Jordi_Galceran_i_Ferrer

- http://www.grup62.cat/llibre-el-metode-gronholm-94990.html#sinopsi

- https://www.google.es/search?q=guions+demografics+jordi+galceran+ferrer&biw=1440&bih=741&source=lnms&tbm=isch&sa=X&ved=0CAgQ_AUoA2oVChMIg-yulrrFyAIVAlgUCh1bnA-A&dpr=1#tbm=isch&q=+jordi+galceran+ferrer

- https://www.youtube.com/watch?v=--2wCsXfM0k

# data[].attributes.body
Biografia amb dades importants de Jordi Galceran Ferrer:

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Va decidir convertir-se en escriptor professional perquè, a part del plaer que li proporciona

escriure, sentia la necessitat de comunicar les seves experiències i de descriure la realitat

que observava. A més, altres factors també l'han ajudat en aquesta tasca: l'enriquiment

que li ha proporcionat la lectura constant, el cinema, la relació amb les altres persones o 4

els viatges. Ell, que es considera més artesà que artista, diu que ha arribat a l'escriptura,

principalment, perquè és un inventor d'idees.

Se sent molt motivat per aprendre coses noves relacionades amb el teatre i es planteja

com un experiment l'adaptació d'altres obres teatrals, des d'autors del segle XVIII, com

Carlo Goldoni, fins al musical més actual. També li interessa el teatre que es fa a l'Estat

espanyol -en el qual destaca l'autor Juan Mayorga- o l'europeu, entre els autors del qual

admira Martin McDonagh. Dels autors catalans actuals amb qui ha treballat en alguna

ocasió considera molt interessants les obres de Josep Maria Benet i Jornet, Sergi Belbel o

Rodolf Sirera, entre d'altres. També s'entusiasma amb la diversitat estètica i temàtica dels

autors dramàtics catalans dels segles XIX i XX: Àngel Guimerà, Santiago Rusiñol o

La seva justificació per escriure és únicament teatral. Quan escriu una peça no pensa en

el lector sinó en la representació, i té clar que el teatre ha de ser concebut com un

espectacle. Per tant, creu que no té gaire sentit llegir teatre perquè cal l'actuació d'uns

actors. Manifesta que, per aconseguir que la representació funcioni, fan falta idees

sorpresa que despertin l'interès de l'espectador i saber combinar un text que sigui narratiu

i que, alhora, contingui molta acció.

Té clar que si l'espectador se sent atrapat per la representació i no s'avorreix és perquè

l'obra toca temes interessants. Aquesta creença fa que estableixi una similitud entre la

pintura i el teatre, perquè el missatge que transmeten aquestes dues formes artístiques

arriba un moment que transcendeix de la voluntat de l'artista que les ha creat.

En una peça teatral considera fonamental la feina del director, que ha de tenir clar que

l'objectiu principal de la seva tasca és servir el text i posar-lo a disposició de l'espectador

sense desvirtuar la voluntat de l'autor. Li agrada assistir als assaigs de les seves obres

(tot i que participa molt poc en el muntatge) i admira profundament directors com Josep

Maria Mestres o Sergi Belbel, que han sabut interpretar tan bé els seus textos.

Justament perquè concep el teatre com un espectacle creu que és cabdal el paper

representat pels actors i les actrius, sense els quals el text no tindria sentit. És conscient,

a més, que el públic admira (i recorda!) les obres teatrals pels actors i les actrius que les

van representar i, generalment, s'oblida de l'autor que les va crear. Això, però, ho veu

absolutament normal i no sent cap mena de gelosia per les persones que han interpretat

les seves obres, sinó al contrari: la seva obra no seria completa sense la presència

d'aquests actors o actrius.

Veu un potencial immens en el teatre d'aficionats que actualment es representa a

Catalunya i augura un futur estable per a actors i autors, els quals, a més del teatre,

poden ampliar les seves perspectives professionals amb els nombrosos serials de

televisió que produeix TV3. Això en part ajuda a contrarestar la manca de feina deguda a

l'absència d'indústria cinematogràfica.

És optimista respecte al futur del teatre català. El considera un gènere privilegiat perquè

veu que els autors dramàtics estan en alça. Considera que el teatre, com a fet cultural que

és, promou la cultura del país en què es representa i, en el cas del nostre, a més, el teatre

contribueix a revitalitzar la llengua catalana i a atorgar-li una certa "normalitat". Com a part

d'aquesta revitalització creu que, en ser el teatre un fet minoritari, les administracions

públiques han de difondre l'oferta teatral i oferir-li suport econòmic, sempre i quan l'obra 5

sigui bona i pugui arribar a una gran part de públic.

Creu que el teatre acompleix una funció social molt clara. D'una banda, és instructiu,

perquè permet "viure" altres vides i extreure'n experiències; d'una altra, potencia l'empatia

cap als nostres congèneres i, finalment, fomenta la inclusió social. Li atorga, a més, la

capacitat de cohesionar els grups humans i d'incrementar els seus coneixements

culturals, tant de la cultura pròpia com de les que els envolten.

A l'hora de treballar, Jordi Galceran és metòdic i organitzat. Quan treballa sol compleix un

horari estricte i escriu sempre als matins i a les tardes. És molt ordenat i fa molta feina.

Tot i que es troba còmode escrivint sol, també gaudeix del treball en equip, sobretot quan

fa guions per a la televisió. Creu que la discussió, el debat i el pacte per arribar a construir

un argument o dissenyar un personatge és un procés complex, alhora que fascinant. Per

aquests motius, es considera una persona afortunada que ha tingut la gran sort de poder

combinar els dos tipus de treball, l'individual i el col·lectiu.

Precisament la idea del treball en equip l'ha empès a formar part del col·lectiu de

narradors Germans Miranda, un grup d'escriptors que comparteixen plegats el vessant

lúdic de la literatura i, mitjançant un pacte de silenci, han escrit i publicat cinc llibres de

narracions en què cada autor renuncia a la seva autoria i signa en nom del grup.

És sincer amb ell mateix i amb la feina que fa, i intenta adoptar envers la seva obra una

posició objectiva i neutral. Escriu sense por perquè té clar cap on ha d'anar a parar la

història i, tot i que no es planteja cap crítica concreta del sistema, és mordaç. Li agrada fer

paròdia de les coses serioses i busca trobar la frontera entre el riure i el plor a través del

recurs de la hipèrbole. També considera saludable ser irònic i políticament incorrecte.

# data[].attributes.attachment_link.description
Va decidir convertir-se en escriptor professional perquè, a part del plaer que li proporciona escriure, sentia la necessitat de comunicar les seves experiències i de descriure la realitat que observava. A més, altres factors també l'han ajudat en aquesta tasca: l'enriquiment que li ha proporcionat la lectura constant, el cinema, la relació amb les altres persones o 4 els viatges.

# data[].attributes.body
Metode de gronholm

- Num. Pagines: 96 Pagines.

- Editorial:LABUTXACA

- Llengua: Català

- Publicacio: 03/06/2008

# data[].attributes.body
Altes Apartats D'interes que feia o fa Jordi Galceran Ferrer:

# data[].attributes.body
Alguns Premis:

- Premi Ignasi Iglésias (1995): Dakota.

- XX Premi Born de Teatre (1995): Paraules encadenades.

- Premi Crítica “Serra d'Or” de teatre (1997): Paraules encadenades.

- Premi Butaca (temporades 1996-1997 i 1997-1998): Paraules encadenades i Dakota.

- Premi Butaca (2003): Gaudí.

- XXI Premio Ercilla de Teatro a la mejor creación dramática (2004): El mètode Grönholm.

- VIII Premio Max al mejor autor teatral en catalán (2005): El mètode Grönholm.

- XXXIV Premio Mayte al hecho teatral más destacado (2005): El mètode Grönholm.

# data[].attributes.body
El Mètode Grönholm (Publicat fa 4 anys).

# data[].attributes.attachment_link.title
METODO GRONHOLM - Grup Rauxa - Gent del Masnou

# data[].attributes.body
Dades de....