# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Національна Бібліотека України для дітей

# data[].attributes.attachment_link.title
Казки на ніч. Чотири бажання. Костянтин Ушинський

# data[].attributes.body
Бажання — прагнення, потяг до здійснення чого-небудь, хотіння. Помірний ступінь прояви волі, між звичайним хотінням, та виваженим рішенням чи вибором. Висловлювана ким-небудь думка про бажаність здійснення чого-небудь, побажання. Любовний потяг, пристрасть.
Бажання, маючи спонукаючу силу, загострює усвідомлення мети майбутньої дії і побудову її плану. Бажання (як мотив діяльності) характеризується досить виразною усвідомленістю потреби. При цьому усвідомлюються не лише її об'єкти, але і можливі шляхи її задоволення.

Каприз (фр. — примха, забаганка) — прагнення дитини, перш за все молодшого шкільного та дошкільного віку, домагатися чогось неможливого в даний момент, недосяжного або забороненого.
Зазвичай капризи безпричинні, вони супроводжуються тупанням, криком, плачем, розкиданням предметів, істерикою.

# data[].attributes.headline
Чому виникає істерика?

# data[].attributes.subject
Чому виникає істерика?

# data[].attributes.body
1. Невміння справитися із
емоціями;

2. Відчуття безсилля (злість);

3. Потребе в увазі.

4. З істерикою батьки найчастіше зустрічаються у молодшому віці: 1- 4,5 років. З 2 до 4 років дитина вчиться розуміти свої емоції, і часто під час істерики може не чути дорослих. Основний пік припадає на трирічну дитину. Після цього ж віку починає формуватися маніпуляція.

# data[].attributes.headline
5 кроків, щоб зупинити істерику:

# data[].attributes.subject
5 кроків, щоб зупинити істерику:

# data[].attributes.body
1.     Контроль власних емоцій, зберігання спокою.

Головна помилка: батьки самі впадають в стан істерики, оскільки не знають як реагувати та правильно себе поводити. Вони часто думають: «якщо я «пересилю» істерику дитини вона заспокоїться».

Правильно: привести свої емоції в стан рівноваги.

2.     Погашення каналу істерики.

Головна помилка: спроби вести виховні діалоги в момент істерики. Дитина не реагує та не усвідомлює значення слів дорослих.

Правильно: словесно заспокоїти дитину (все добре, я тебе розмію, я поряд…).

3.     Визначення причини істерики.

Головна помилка: повне ігнорування дитини під час істерики. Батьки думають, якщо будуть ігнорувати поведінку дитини, істерика пройде сама.

Правильно: ігнорувати слід істерику, та не її причини і не дитину.  Потрібно не вказувати дитині (заспокойся), а виясняти причину (що сталось, що тебе турбує…).

4.     Тактильний контак, заспокоєння.

Головна помилка: фізичне покарання (вдарити по дупі), жорстока дія на дитину (тягнути з магазину чи дитячої площадки, трясти).

Правильно: м’який фізичний контакт, заспокійливі рухи (обійми, поглажування).

5.     Переключення уваги; вирішення проблеми.

Головна помилка: повна капітуляція перед дитиною і її істерикою (батьки відразу здаються і роблять все, що хоче дитина).

Дорослі часто думають: коли дитина в істериці, то простіше дати їй те, що вона хоче, ніж пояснювати чому не можна. Таким чином спонукається формування маніпуляції.

Правильно: переключити увагу дитини на щось інше. Вирішити проблему, знайшовши взаємовигідне рішення.

Істерика може бути свідомою і несвідомою.

Свідома істерика (каприз) - для дітей старшого віку - спосіб домогтися бажаного. Дитина хоче отримати те, що дорослі їй не дають. Видно по очах, по дитині, що вона кричить, бо хоче, а не тому, що їй погано і вона не може не кричати. І хоч зовні дуже схоже, та це не істерика, а каприз. У таких випадках слід дати дитині зрозуміти, що дорослі на таку поведінку не поведуться. Якщо батьки не витримають і здадуться – маємо початок маніпуляційній поведінці.

Несвідома істерика (справжня) - дитина не може впоратися зі своїми емоціями (втомою, страхом, гнівом, втратою) і не контролює себе. Істерика розгорається. Видно по напруженню, по обличчю, рухах, що дитина не може впоратися сама. В обох випадках дитина може падати на підлогу, битися руками і ногами, кричати.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Наталя Крива

# data[].attributes.attachment_link.title
Бажання, можливості та обовязки. Воля і здоров’я людини

# data[].attributes.headline
Поради психолога

# data[].attributes.subject
Поради психолога

# data[].attributes.attachment_link.title
Поради психолога: Як навчити дитину керувати своїми бажаннями

# data[].attributes.headline
Підлітковий вік для 

# data[].attributes.body
Підлітковий вік для сімейної педагогіки — важкий вік. В  цьому  віці,  як ніколи,  відображається  закон нерівномірності індивідуального розвитку. Всі підлітки так чи інакше зустрічаються з одними і тими ж проблемами та бажаннями, які повинні бути зрозумілі і батькам. Головна проблема дорослих - знайти для себе правильну позицію у відношенні з підліткам.
. Саме в цей перехідний, складний для дитини час батьки впадають у крайнощі. З одного боку, надто велика ще  інерція відношень до дитини як до маленької, цілком залежної від нас, від нашої волі, дуже сильна звичка керувати кожним рухом дитини, дуже велике бажання керувати ним безумовно, як і раніше. З іншого боку, багато батьків готові надати своїм дітям самостійність, повністю випускають їх з-під контролю, не цікавлячись, де, з ким і як проводять час син або донька, що їх хвилює, про що вони думають, до чого прагнуть. Така байдужість старших — велика біда для підлітків.
В підліткові все змінюється: поведінка, погляди, смаки, інтереси; в ньому так багато нового, непостійного, і тому йому необхідна допомога з боку батьків. Якщо її немає, то зростає ймовірність помилок, відхилень і падінь.
«Почуття дорослості» у підлітка яскраво відображається у прагненні до самостійності, в бажанні  добиватися, щоб дорослі рахувалися із його думкою. Звідси    і    потяг    до    відомої    незалежності    й самостійності, часом — уражене самолюбство і образа -  гостра реакція на спробу дорослих  зменшити  привілеї підлітка.
Життя підлітка змінюється, розвиваються погляди і переконання, з'являється бажання, бути самостійним.  На нього вже не дивляться як на маленького: дозволяють одному далекі  поїздки,  довіряють   відповідальні доручання, включають до рішень важливий сімейних проблем.
Є дві системи відносин — з ровесниками і дорослими — підліток починає не тільки усвідомлювати, але і по-різному проявлятись в них. Багатьом батькам, ймовірно, доводилося з цим стикатися.

Ось для прикладу така ситуація.

«Бачила вашого Юру на вулиці з хлопцями, — розповідає сусідка Юрчиковій мамі. —
От роз керувався! Цей піди сюди, цей зроби те і всі його слухають. Прямо генерал!» — «Мій Юра? — здивувалася мама. — Тихий, слухняний, в будинку його голос не почути. Та хіба він вміє керувати?»

Вдома Юрою керують усі: і мама, і бабуся, і старший брат Юра слухається,  підкоряється.  Але  й  тихо вчиться керувати сам! На вулиці, з ровесниками він вже впроваджує на практиці те, що засвоїв дома.

— Як, на вашу думку, чому Юра так себе поводить?

А ось інший випадок.

«Дівчинка розбещена вдома, звикла до того, що всі її бажання виконуються, керує матір'ю, грубіянить. «Аня деспот в сім’ї», — з сумом каже бабуся. Але з подружками Аня веде себе інакше. В їх компанії керують інші дівчата, більш самостійні, більш доросліші. Аня їм слухняно підкорюється.

Як ви думаєте, чому себе так поводить Аня?

Головна проблема дорослих - знайти для себе правильну позицію у відношенні з підліткам.
Головним завданням для вас, як для батьків, є те, що ви повинні враховувати культуру бажань підлітків, обмеження і дисципліну бажань - це і буде    важлива умова правильного виховання.