# data[].attributes.attachment_link.title
Микита Хрущов. Спроба змінити країну | Пишемо історію

# data[].attributes.headline
І етап. 1953-1956 рр.Реабілітація торкнулася лише незначної частини незаконно репресованихПроголошувалися масові амністіїВідбувався демонтаж сталінської репресивної системиПриведення правоохоронної системи відповідно до принципів законностіАмністії незаконно репресованих1953 р. Стосувалася осіб, засуджених на термін до п'яти років, а також засуджених за посадові, господарські й військові злочини. Майже не торкнулася політичних в'язнів, які мали значно більші терміни ув'язнення1955 р. Стосувалася осіб, що співробітничали з окупантами в роки війни, але не чинили злочинівАмністія для вояків УПА, які складуть зброю, і тих, що утримувалися в таборах. До 1957 р. було звільнено понад 65,5 тис. бійців ОУН-УПА. Проте амністій не передбачала реабілітацію. Звільнені політичні в'язні продовжували носити клеймо «ворог народу». Протягом 1954-1956 рр. було реабілітовано лише 8 тис. осіб Ліквідація репресивної системи. Восени 1953 р. було ліквідовано військові трибунали МВС та Особливу нараду МВС, яка мала право застосовувати в адміністративному порядку висилку, заслання та ув'язнення. 1954 р. було утворено Комітет державної безпеки (КДБ) СРСР і УРСР. Нові органи були зобов'язані переглянути заведені на громадян політичні справи. 1954 р. було створено комісію президії ЦК КПРС із розслідування злочинів Й.Сталіна. 1955 р. було запроваджено прокурорський нагляд. На початку 1956 р. було скасовано постанову ЦВК СРСР від 1 грудня 1934 р. про порядок провадження справ «щодо підготовки і здійснення терористичних актів» та постанови від 1 грудня 1934 р. й 14 вересня 1937 р. про зміни в карно-процесуальному кодексі, за якими не дозволялося подавати касаційні скарги у справах про шкідництво, терор і диверсії. Також було розпочато роботу зі створення нового кримінального, кримінально-процесуального, адміністративного кодексів, воєнного статуту Ліквідовано систему ГУЛАГу у якому на 1954 р. утримувалося 949 тис. в'язнівII етап. 1956-1959 рр.Реабілітація носила масовий характер. Було створено 90 спеціальних комісій, які мали право розглядати справи безпосередньо в таборахСпочатку реабілітації підлягали репресовані діячі КПУ (В.Чубар, С.Косіор, В.Затонський, М Скрипник, Ю.Коцюбинський та ін.), У липні 1956 р. в пресі з'явилися повідомлення про реабілітацію драматурга М.Куліша, режисера Леся Курбаса та ін. Загалом до листопада 1959 р. державні інстанції, органи прокуратури і КДБ переглянули 4 мли. 263 тис. справ на 5 мли. 481 тис. осіб. Із цієї кількості було реабілітовано 2 млн. 684 тис. осіб, що становило 58,2% тих, на кого були заведені справи в репресивних органах України. Загалом протягом 1956-1963 рр. було повністю реабілітовано лише 250 тис. осіб. На 1959 р. за політичні злочини в таборах утримувалось 11 тис. осіб. Із 1962 р. комісії з реабілітації поступово припинили свою роботу.Реабілітації не підлягали колабораціоністи, активні діячі ОУН-УПА, жертви політичних репресій до 1934 р., а також усі репресовані за «український буржуазний націоналізм». Держава не визнала себе винною у депортації селян під час колективізації 1930-х рр., вибіркової депортації із Західної України, депортації кримських татар, німців та інших народів Півдня УкраїниУ подальші роки реабілітація продовжувалася, але протягом 1963-1986 рр. було повністю реабілітовано лише 80 тис. осіб. Паралельно з реабілітацією жертв сталінських репресій відбулися нові політичні репресії, вносилися зміни до законодавства, які збільшували можливості влади щодо проведення нових репресій.Верховна Рада СРСР прийняла закон «Про кримінальну відповідальність за державні злочини». У кримінальний кодекс було  введено статтю «антирадянська агітація і пропаганда». Протягом 1954-1959 рр. за антирадянську діяльність було репресовано 3,5 тис. осіб.

# data[].attributes.subject
І етап. 1953-1956 рр.Реабілітація торкнулася лише незначної частини незаконно репресованихПроголошувалися масові амністіїВідбувався демонтаж сталінської репресивної системиПриведення правоохоронної системи відповідно до принципів законностіАмністії незаконно репресованих1953 р. Стосувалася осіб, засуджених на термін до п'яти років, а також засуджених за посадові, господарські й військові злочини. Майже не торкнулася політичних в'язнів, які мали значно більші терміни ув'язнення1955 р. Стосувалася осіб, що співробітничали з окупантами в роки війни, але не чинили злочинівАмністія для вояків УПА, які складуть зброю, і тих, що утримувалися в таборах. До 1957 р. було звільнено понад 65,5 тис. бійців ОУН-УПА. Проте амністій не передбачала реабілітацію. Звільнені політичні в'язні продовжували носити клеймо «ворог народу». Протягом 1954-1956 рр. було реабілітовано лише 8 тис. осіб Ліквідація репресивної системи. Восени 1953 р. було ліквідовано військові трибунали МВС та Особливу нараду МВС, яка мала право застосовувати в адміністративному порядку висилку, заслання та ув'язнення. 1954 р. було утворено Комітет державної безпеки (КДБ) СРСР і УРСР. Нові органи були зобов'язані переглянути заведені на громадян політичні справи. 1954 р. було створено комісію президії ЦК КПРС із розслідування злочинів Й.Сталіна. 1955 р. було запроваджено прокурорський нагляд. На початку 1956 р. було скасовано постанову ЦВК СРСР від 1 грудня 1934 р. про порядок провадження справ «щодо підготовки і здійснення терористичних актів» та постанови від 1 грудня 1934 р. й 14 вересня 1937 р. про зміни в карно-процесуальному кодексі, за якими не дозволялося подавати касаційні скарги у справах про шкідництво, терор і диверсії. Також було розпочато роботу зі створення нового кримінального, кримінально-процесуального, адміністративного кодексів, воєнного статуту Ліквідовано систему ГУЛАГу у якому на 1954 р. утримувалося 949 тис. в'язнівII етап. 1956-1959 рр.Реабілітація носила масовий характер. Було створено 90 спеціальних комісій, які мали право розглядати справи безпосередньо в таборахСпочатку реабілітації підлягали репресовані діячі КПУ (В.Чубар, С.Косіор, В.Затонський, М Скрипник, Ю.Коцюбинський та ін.), У липні 1956 р. в пресі з'явилися повідомлення про реабілітацію драматурга М.Куліша, режисера Леся Курбаса та ін. Загалом до листопада 1959 р. державні інстанції, органи прокуратури і КДБ переглянули 4 мли. 263 тис. справ на 5 мли. 481 тис. осіб. Із цієї кількості було реабілітовано 2 млн. 684 тис. осіб, що становило 58,2% тих, на кого були заведені справи в репресивних органах України. Загалом протягом 1956-1963 рр. було повністю реабілітовано лише 250 тис. осіб. На 1959 р. за політичні злочини в таборах утримувалось 11 тис. осіб. Із 1962 р. комісії з реабілітації поступово припинили свою роботу.Реабілітації не підлягали колабораціоністи, активні діячі ОУН-УПА, жертви політичних репресій до 1934 р., а також усі репресовані за «український буржуазний націоналізм». Держава не визнала себе винною у депортації селян під час колективізації 1930-х рр., вибіркової депортації із Західної України, депортації кримських татар, німців та інших народів Півдня УкраїниУ подальші роки реабілітація продовжувалася, але протягом 1963-1986 рр. було повністю реабілітовано лише 80 тис. осіб. Паралельно з реабілітацією жертв сталінських репресій відбулися нові політичні репресії, вносилися зміни до законодавства, які збільшували можливості влади щодо проведення нових репресій.Верховна Рада СРСР прийняла закон «Про кримінальну відповідальність за державні злочини». У кримінальний кодекс було  введено статтю «антирадянська агітація і пропаганда». Протягом 1954-1959 рр. за антирадянську діяльність було репресовано 3,5 тис. осіб.

# data[].attributes.headline
•	Ліквідація системи ГУЛАГу, •	Припинення масових репресій •	Амністія. Реабілітація незаконно засуджених •	Реформа силових відомств. Упровадження в їх діяльність принципу законності •	ліквідація військових трибуналів; •	введення прокурорського нагляду за дотриманням законності; •	перегляд справ, сфальсифікованих судовими трійками.•	Послаблення ідеологічного тиску. Тимчасове припинення кампанії проти «українського буржуазного націоналізму» •	Децентралізація управління. Послаблення командно-адміністративної системи •	Розширення прав і повноважень союзних республік. Зростання частки українців у партійному і державному апараті. Зростання впливу української партійно-державної еліти в союзному керівництві

# data[].attributes.subject
•	Ліквідація системи ГУЛАГу, •	Припинення масових репресій •	Амністія. Реабілітація незаконно засуджених •	Реформа силових відомств. Упровадження в їх діяльність принципу законності •	ліквідація військових трибуналів; •	введення прокурорського нагляду за дотриманням законності; •	перегляд справ, сфальсифікованих судовими трійками.•	Послаблення ідеологічного тиску. Тимчасове припинення кампанії проти «українського буржуазного націоналізму» •	Децентралізація управління. Послаблення командно-адміністративної системи •	Розширення прав і повноважень союзних республік. Зростання частки українців у партійному і державному апараті. Зростання впливу української партійно-державної еліти в союзному керівництві

# data[].attributes.headline
Період 1953-1964 рр. у публіцистичній та історичній літературі, прийнято називати «відлига».Цей термін з’явився у зв’язку з виходом у світ повісті І Еренбурга «Відлига»  Основним змістом «відлиги» є десталінізація - система заходів щодо усунення найбільш неприйнятних проявів сталінського режиму (масові репресії, тотальний контроль тощо) і спроба проведеним суспільно-політичних та економічних реформ з метою надання нового імпульсу розвитку радянського суспільства на шляху до «побудови комунізму». Десталінізація мала обмежений характер і не торкалася підвалин існуючого ладу.Лібералізація - скасування або послаблення державного контролю над усіма сферам життя суспільства.

# data[].attributes.subject
Період 1953-1964 рр. у публіцистичній та історичній літературі, прийнято називати «відлига».Цей термін з’явився у зв’язку з виходом у світ повісті І Еренбурга «Відлига»  Основним змістом «відлиги» є десталінізація - система заходів щодо усунення найбільш неприйнятних проявів сталінського режиму (масові репресії, тотальний контроль тощо) і спроба проведеним суспільно-політичних та економічних реформ з метою надання нового імпульсу розвитку радянського суспільства на шляху до «побудови комунізму». Десталінізація мала обмежений характер і не торкалася підвалин існуючого ладу.Лібералізація - скасування або послаблення державного контролю над усіма сферам життя суспільства.