# data[].attributes.headline
Siia on kokku kogutud HKHK tublide õpirändurite praktikablogid. Pikkade aastatega on kogunenud meil neid juba terve raamatukogu jagu. Siit leiab põnevat lugemist nii kokandus-, puutöö- kui ka loodushuviline ning kindlasti igaüks, kel hing on noor ja maailm ikka veel avastamisrõõmu pakub.

# data[].attributes.subject
Siia on kokku kogutud HKHK tublide õpirändurite praktikablogid. Pikkade aastatega on kogunenud meil neid juba terve raamatukogu jagu. Siit leiab põnevat lugemist nii kokandus-, puutöö- kui ka loodushuviline ning kindlasti igaüks, kel hing on noor ja maailm ikka veel avastamisrõõmu pakub.

# data[].attributes.body
2020 juuli, esimesed julged :) - Marek Aunver ja Villu Kraan MR-18

# data[].attributes.body
2019 kevad

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Viimati sai kirjutatud vist tugitoolide lahtivõtmisest ning jõudsime lahkamisega puitraami ja vedrusüsteemini. Mul õnnestus Mauriga kaubale saada ning sain loa ühe põhja vedrusüsteem uuesti teise põhja järgi üles laduda.

Seni olime tugitoolid ära kaapinud ja polsterduse eemaldanud. Lisaks lihvisime lihvpaberiga (240-sega) toolid ära ja need jäävad nüüd viimistlust ootama (peits ja lakk), et siis uued kangad peale saada.

Mõned pildid toolidest peale lihvimist:

Alustan siis algusest - kõigepealt lõi Jumal taeva ...

(olgu, olgu, vana nali 😉)

Kuna vanal vedrustusel olid osad sidumisnöörid katki ning tugevast jämedast traadist raam oli katki ja korra juba parandatud, kuid ka see parandatud raam oli taas samast kohast järgi andnud, seega avanes minul võimalus seda olukorda loodetavasti parandada.

Põhjaraam paljalt, millele paigutan vedrud lahtiselt, et näha, kuhu panna sadulavööd.

Väike märkus veel põhjaraamile - raami tegijal oli vist puiduvalik kehva, kuna okstega materjal on kasutusse võetud.

Sadulavööd paigas, vööde otsad on keeratud 3-e korra ning siis kinni naelutatud.

Vedrud paika ja raami külge kinni järgmiselt -

Sadulavöö külge vedrusid ei õmmelda, vaid kinnitatakse vasktraadist klambritega, mille kinnipigistamiseks on spetsiaalsed tangid

Klammerdatud vedrud sadulavööl

Puitkarkassi külge sai vedrud kinnitatud "sinklitega" võimalusel neljast küljest

Vedrude alumise ringi vahele panin 3-e korra keeratud dzuut kanga ning naelutasin selle raami külge. Naelutamine magnetotsaga haamriga vedrude vahel on väga mugav, naelad püsivad haamri küljes ning saab ühe käeba nealutada. Kanga mõte on selles, et juhul, kui vedrud peaksid lõpuni kokku vajutatama, siis nad ei tee häält, kui ringid omavahel peaksid kokku puutuma.

Nüüd, enne kui hakata raami äärde naelu sidumisnööri kinnitamiseks lööma, tugevdame raami puiduliimiga, valades liimi raamile ning nühkides vanad naelaaugud ja praod liimi täis. Jätan natukeseks kuivama ja saan jätkata. Esimesena seon pikiread, jättes välise ringi sisekülgedele ja keskmistele vedrudele üleviskega sõlmed, mis võimaldavad hiljem vedrusid vajadusel liigutada.

Üleviske sõlm vasakul all, ja otse keskel on poolsõlm. Poolsõlmega fikseerin vedru need osad, mis peaksid jääma paigale, kuid neid on vajadusel võimalik veel liigutada.

Seasõraga fikseerin varasemalt liikuma jäänud vedrud teise ringiga, sidudes seasõra üleviske kõrvale/üle. Põhimõte peaks olema selline, et vedrude kõrgust ja asendit fikseerivad nööride liinid on kõik duubeldatud, nagu pildil näha e. nöörid jooksevad paralleelselt

Vedrude ülemise välise ääre külge paigaldasin põlve otsas jämedast traadist istmeraami järgi väänatud raami spetsiaalselt vedrude klammerdamiseks mõeldud klambritega, millised tuli kokku pigistada vastavate ümmarguste tangidega. Väga mugav ja kiire viis.

Vedrude kinnitamise klambrid ja nende kokku pigistamise tangid.

Sidumise tulemus sai minu enda hinnangul päris hea ning igati sarnane teisele originaalile, kuid ...

Mauri tuvastas põhjalikumal uurimisel "väikese" vea, nimelt toolipõhja esikülg ülemine äär peaks ulatuma puitraamist vähemalt 1 cm võrra väljapoole (vasakpoolne pilt), kuid minu seotu oli vastupidiselt 1 cm seespool puitraami äärt (parempoolne pilt). Kuna sellisele põhjale ei saa kanti korrektselt kinnitada, siis sain ülesande eest tahapoole minevad nöörid esimesest küljest lahti võtta ning võimalusel vedrude esioda ümber siduda.

Tegelikkuses osutus ümbertegemine sedavõrd keerukaks, et olin sunnitud kogu seotud vedrustuse lahti pookima ja sain vedrupõhja uuesti algusest peale siduda. Peris kena öppetund ja terve tööpäeva jagu lisapraktikat!

... ja teistmoodi töövõtted. Metallklambrid tuli asendada peenema õmblemisnööriga ning sellega sai traatraam vedrude külge jadamisi sidudes kinnitatud.

Vana originaal ja uuesti seotud istmepõhjad kõrvuti.

Seekord sai esikülg parem.

Väike vinkki veel - vedrude kõrgust sidumisel on kõige parem mõõta metalljoonlauaga, see mahub igale poole vahele ja on jäik, seega hea mõõta, annab õige tulemuse.

ja veel üks vinkki - sõlmed, millised lõpetavad nööri otsi, tehakse puiduliimiga kokku/sõlmele tilgutatakse liimi, et otsad punuma ei paneks.

Kogu sidumistöö läheb taas juteriidest teki alla, teki ääred väljapoole topelt keeratud ja klambritega kinni lastud.

Vedrud pealt ja kandi raam samuti läbi õmmeldud ning jääb ootama järgmist tööpäeva järgmiste kihtide lisamiseks.

Meile saadeti mõned küsimused 😉:

1. Kas klambritega vedrusid kinnitades jäävad vedrud sama pingule, kui õmmeldes, et keerutada ei saa?
Eks see sõltu sellest, kui tugevalt klamber kinni pigistada. Tugevalt pigistades võttis vedru päris kinni küll. Kuidas see ajale vastu paneb, ei oska kahjuks öelda.

2. Kas vöösid naelutades tegid samamoodi nagu koolis, et esmalt naelutasid ühe kihi, keerasid kolme korra ja naelutasid pealt uuesti?
Just, samamoodi nagu koolis

3. Millega vöösid pingutasid?
Mina pingutasin kammi kujulise väikse sadulavöö pingutiga, kuid kohapeal on ka pika varrega pingutid.

4. See liimiga tugevdamine on huvitav tehnika. Et ei mingit ühekaupa naelaaukude täitmist? Rääkisin sel teemal täna meistritega ja mulle selgitati, et põhimõtteliselt on nad teadlikud ka puupunnidega täitmisest ning aegajalt, küll harva, kuid siiski, teevad nad ka nii, kuid tavaklient ei nõua muud, kuid oma soovide täitmist e. uue polstri, täidise või vedrude panekut ning üldjuhul on klient hinnatundlik, seega tunnitasu maksmine naelaaukude täitmise eest ei ole majanduslikult vajalik.
Liimiga aukude ja pragude täitmine võetakse ette siis, kui raami konstruktsioon on nõrgestatud kas korduvast kanga vahetamisest või muudest mehhaanilistest vigastustest ning vajadusel saab samaaegslt pitskruvidega ka nt tappe liimida jms. Kui liim ära kuivab, siis on see läbipaistev ja ei jää enam silma.

# data[].attributes.attachment_link.description
Viimati sai kirjutatud vist tugitoolide lahtivõtmisest ning jõudsime lahkamisega puitraami ja vedrusüsteemini. Mul õnnestus Mauriga kaubale saada ning sain loa ühe põhja vedrusüsteem uuesti teise põhja järgi üles laduda. Seni olime tugitoolid ära kaapinud ja polsterduse eemaldanud. Lisaks lihvisime lihvpaberiga (240-sega) toolid ära ja need jäävad nüüd viimistlust ootama (peits ja lakk), et siis uued kangad peale saada.

# data[].attributes.body
2020 märts

# data[].attributes.body
2019 Kati ja Merike Prefailles's

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Saabumine Le Callunasse

Meie reis Prantsusmaale algas 12. novembri varahommikul Tallinna lennujaamast Amsterdami lennuga. Seitse tundi veetsime mõnusalt shopates ja kohvitades Shipholi lennujaamas ning edasi lendasime poolteist tundi üle madalmaade Nantes'i. Meid võttis vastu meie sõpruskooli Lycee Edouard Branly esinadaja Isabella, kes transportis meid sihtkohta Prefailles'se. Tegemist on ookeani kaldal, Loire'i jõe suudme lähedal asuva kuurortiga ja meie tööpaik hotelli-restoran Le Calluna.

Kohtusime oma noore meeskonnaga, kes meid sõbralikult vastu võtsid. Olgu aguses kohe öeldud, et ainult sõpruskooli praktikant Vincent rääkis pisut inglise keelt. Keelebarjäär oli alguses veidi ehmatav.

Meie tuba oli esialgu kerge shokk, pisike, pime, mille keskel kaheinimese voodi ja ainult üks elektripistik kõige meie elektroonika laadimiseks. Wifi ja mobiililevi on Prantsusmaal kordi viletsam ja närvesöövam kui kodumaal.

Harjusime siiski kiiresti, tõstsime natuke mööblit ümber ja seadsime end sisse.

Järgmiseks kuuks ajaks on see meie uus kodu. Prantsusmaal viibime Erasmus +'i toel kokapraktikal 12.11-11.12.2019.

https://www.lecalluna.com/

# data[].attributes.attachment_link.title
Kati ja Merike Prefailles's ~ Saabumine Le Callunasse

# data[].attributes.attachment_link.description
Saabumine Le Callunasse Meie reis Prantsusmaale algas 12. novembri varahommikul Tallinna lennujaamast Amsterdami lennuga. Seitse tundi veetsime mõnusalt shopates ja kohvitades Shipholi lennujaamas ning edasi lendasime poolteist tundi üle madalmaade Nantes'i. Meid võttis vastu meie sõpruskooli Lycee Edouard Branly esinadaja Isabella, kes transportis meid sihtkohta Prefailles'se.

# data[].attributes.body
Loodusgiidide praktika Iirimaal

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mida kaugemale rong meid Westportist viib, seda vähem on mägesid ja juba hakkame karjamaade kõrval nägema ka koristatud viljapõlde. Dublin on üsna tüüpiline suurlinn ja ka tõelisi iirlasi kohtab siin palju harvem, kui lääneranniku väikelinnas. Meie öömaja asub Whitehall´i äärelinna eramajas pensionäridest vanapaari kodus. Pererahvas on meie tuleku ajal lapselapse sünnipäeval ja võtme leiame välisukse kõrvalt turvakapist, aga perenaise Kay´ga kohtume alles õhtul, kui linnaretkelt tagasi jõuame. Pererahvas on tore ja lahke ja kuna oleme esimesed eestlased, kellega nad kohtuvad, on neil hommikusöögilauas meile palju küsimusi. Selgub, et peale meie on ülakorrusel veel kaks tütarlast Prantsusmaalt, nii et seltskond on rahvusvaheline.

Dublinis on palju huvitavaid kirikuid ja katedraale, sildu ning toredaid rohelisi parke. Eriti vahvad on kesklinnas asuvad kujud, mis oleks nagu juhuslikult sinna sattunud.

Meil on kindel plaan külastada botaanikaaeda ja seal veedame terve pika pühapäeva. Infoletist leiame väga kasuliku raamatu lääneranniku taimedest, "The Wild Plants of the Burren and the Aran Islands", mis annab meile vastused paljudeseni kohatud taimede nimede kohta. Teeme kaasa tasuta giidituuri ja saame vajalikud juhiseid edasiseks rännakuks. Siin on künkaid ja orge, tihnikuid ja lagendikke ja loomulikult mitmeid kasvuhooneid. Oravad jooksevad vabalt puude vahel ja ojas paistab huvitavaid veelinde. Vahelduseks vahvad skulptuurid ja viikingiküla. Rändame ühe põneva puu juurest teise juurde, kuni ongi märkamatult õhtu käes. Siin võiks vabaltterve nädala veeta ilma, et igav hakkaks!

Botaanikaaia kartuliõieline tunnustaim

Viikingiküla

Külastasime ka Trinity College´i aeda.

Sellega meie seiklused Iirimaal lõpevad selleks korraks.

# data[].attributes.attachment_link.description
Mida kaugemale rong meid Westportist viib, seda vähem on mägesid ja juba hakkame karjamaade kõrval nägema ka koristatud viljapõlde. Dublin on üsna tüüpiline suurlinn ja ka tõelisi iirlasi kohtab siin palju harvem, kui lääneranniku väikelinnas. Meie öömaja asub Whitehall´i äärelinna eramajas pensionäridest vanapaari kodus.

# data[].attributes.body
2019 - täiskasvanud kokaõpilaste praktika

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Praktika Londonis - kui üks suurimaid unistusi elus täitub. Kuu Londonis, praktikal kusagil restoranis/kohvikus/grillis. Kuu Londonis, kus saan näha vaatamisväärsusi, millest olen koolis seni õppinud, mida olen filmides/teleseriaalides näinud.

Kuu Londonis, mille kohta saad lugeda siit.

Enjoy.

# data[].attributes.attachment_link.description
Praktika Londonis - kui üks suurimaid unistusi elus täitub. Kuu Londonis, praktikal kusagil restoranis/kohvikus/grillis. Kuu Londonis, kus saan näha vaatamisväärsusi, millest olen koolis seni õppinud, mida olen filmides/teleseriaalides näinud. Kuu Londonis, mille kohta saad lugeda siit. Enjoy.

# data[].attributes.body
2019 suvi

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Minu 4-nädalane tööpraktika Blarneys päädis pealinna külastusega, kuhu saabusid Eestist ka minu abikaasa ja 2-aastane poeg Ott. Viibisime Dublinis kokku 4 päeva.
Kuna olime nii kaua lahus olnud, siis esimene - ja teine päev olime lihtsalt koos hotellis ja nautisime teineteise lähedust. Kõige rohkem selle praktikareisi käigus olingi igatsenud oma pere. Nii väikesest lapsest eemalolekut ma ei soovita tegelikult kellegile. See emotsioon tegi mind õhtuti tihti nukraks, selle asemel, et vabadust nautida ja mööda pubisid kammida :)

Dublinis ostsime hop in-hop off bussipileti kaheks päevaks ja kärutasime sellega mööda linna ringi, sest lapsega ja ilma vankrita - oli paras väljakutse rohkem kui 2km kesklinnast eemale minna.
Külastasime Dublini loomaaeda, mis jättis mulje rohkearvulise kaelkirjaku perega, kuid ei saa öelda, et seal midagi väga erilist oleks olnud. Kuna meil käru polnud, laenasime ratastooli kassade juurest ja sellega sõitmine lõbustas Otti väga.

Paljud plaanid jäid meil siisk...

# data[].attributes.attachment_link.description
Minu 4-nädalane tööpraktika Blarneys päädis pealinna külastusega, kuhu saabusid Eestist ka minu abikaasa ja 2-aastane poeg Ott. Viibisime Dublinis kokku 4 päeva. Kuna olime nii kaua lahus olnud, siis esimene - ja teine päev olime lihtsalt koos hotellis ja nautisime teineteise lähedust. Kõige rohkem selle praktikareisi käigus olingi igatsenud oma pere.

# data[].attributes.body
Mööblirestauraatorite praktika 2018

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Lugejaskonna tungival nõudmisel, jagame vahelduseks tööle teiega ka oma seiklusrikkaid nädalavahetusi.

Päikeseloojangud on siin ülimalt ahhetama panevad ja ükski mägi ei pääse meie poolt vallutamisest!

Kui pingi peal on kirjas "wet paint" siis kindlasti istu sinna peale heldate pükstega. See on hea mõte 😉

Laupäevaks oli niisama baaris istumine ennast ammendanud ning otsustasime pulma hiilida. Seal võtsid meid vastu juba baaritöötajatest vanad sõbrad, toredad pulmalised ja meie ülemus Donal. Kui ta sai üle kergest üllatusest meid seal nähes, ajas ta meiega paar sõna juttu ja kostitas meid märjukesega 😊

Tormised õhtud lennutavad meid ikka sooja pubisse veel soojemat kohalikku muusikat kuulama. Kindlaks lemmikuks Iirimaal olles kujunes Crooked Trad!

Vanu harjumusi on raske murda ehk kaks baaritöötajat ei suuda ise Guinnessi valamata Iirimaalt lahkuda.

Ja kes kuidas Guinnessist taastub 😁 vesi oli jahe ja unenäod magusad 😊

Viimased kaks tööpäeva 😊 palju värvilist confetti't ehk jäägid MDF-plaatide ääristamisest.

Kõigile nendele ustele sai hingepesad puuritud.

Kõikide pesade sügavus on 14mm.

Kui mööbel valmis tuleb see transpordiks pakendada. Kõigepealt kile, siis koormarihmad ümber.

Rihmade pingutamiseke on jälle üks kaval abivahend.

Papitükid riiulite ja uste kaitseks vahele, klamber külge ja valmis ta ongi. Juba sügisel lähevad lapsed esimesse klassi eriti värvikirevas uues koolis.

Plastmassist ääristamisrullid. Ärge muretsege, sellega tehakse mööblit eelkooli, mitte kellegi kööki 😁

Enne ääristamist lisasime liimigraanuleid sulatusnõusse.

Ja millalgi peab oranž ääristamisrull ju otsa saama. Seega jäi paljudel ustel üks külg ääristamata. Aga pole hullu! Saime valmis ääristatud ustele hakata hingeauke puurima.

Hetkel töös olevad suured projektid...

Ka meid usaldati kiire ja tähtsa töö kallale. Aukude puurimine riiulite paigaldamiseks.

Läksime Donalile appi lõpetama tööd, mis oli kiiresti vaja majast välja saada. 3D pusle, mille kokkupanemise tegi huvitavaks see, et osad tükid olid juba kliendini juurde viidud.

Saime paarile kapiuksele hingepesad puurida.

Hunnik riiuleid. Segaduse vältimiseks on kasulik mõõdud ja osade nimed peale kirjutada. Nii on lihtsam sadade hallide plaatide vahel orienteeruda.

Sõrmed juba sügelevad, et kile maha tõmmata kuid see au jääb kliendile.

Kui liistud valmis hööveldatud tuleb nad antud töö jaoks 45° nurga alla lõigata. Selle töö teeb lihtsaks giljotiin. Aseta liist tera alla, vajuta pedaali ja korras.

Paremal pool on näha pitskruviga kinnitatud piiraja, et kõik liistud õige pikkusega saaks. Eesti vanasõnad siin ei passi. Ühe korra mõõdad ja sada korda lõikad.

Liimimine. Ka siin on šabloonid abiks.

Ja selline ta tuleb. Järgmiseks värv ja saab juba täitsa ukse nägu.

Tuttavaid töövõtteid ka. Siingi juhtub, et veidi liiga kauaks töökotta jäänud projektid saavad mõlke rohkem kui vaja. Vesi ja kuumus aitavad ikka.

Mitmekülgne šabloon. Sellega saab freesida erineva kumerusega nurkasid, käepidemeid, kinnitusavasid, puurida palju auke ja ei tea mida kõike veel.

Kumeraks freesitud nurk ja serva pehmendamine.

Ja väsimus pika päeva lõpus.

Täna oli masin küll eilsest veidi koostööaltim, kuid ilma paari paranduste töö siiski ei sujunud.

Soovitasime neil masinat paremini toita, ehk siis ei näri teine kõiki liiste ära...

Võrdluseks korralikud ja praagid iluliistud.

Kui iluliistud sai tehtud, hakkasime šabloonide abil kapiustele liistude liimimise kohti märkima.

# data[].attributes.attachment_link.description
Lugejaskonna tungival nõudmisel, jagame vahelduseks tööle teiega ka oma seiklusrikkaid nädalavahetusi. Päikeseloojangud on siin ülimalt ahhetama panevad ja ükski mägi ei pääse meie poolt vallutamisest! Kui pingi peal on kirjas "wet paint" siis kindlasti istu sinna peale heldate pükstega. See on hea mõte 😉 Laupäevaks oli niisama baaris istumine ennast ammendanud ning otsustasime pulma hiilida.

# data[].attributes.headline
Inga ja Mirjam Hämeenlinnas polsterdamas

# data[].attributes.subject
Inga ja Mirjam Hämeenlinnas polsterdamas

# data[].attributes.body
2019 aasta kevad

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Viimane päev. Lõpuks! Kas tõesti juba? Ei oskagi arvata kas rõõmustada, et saab koju või kurvastada, et alles me ju tulime ja just jõudsime koduneda ja tööd paistis sisse pressivat uksest ja aknast. Aga ärgem hakakem siin veel analüüsima, kuidas me praktikaga rahul jäime jne. Täna oli siiski täis tööpäev.
Jätkasime samade töödega, mis eile pooleli jäid. Ingal jätkas oma kolepaneeliga ja mina jätkasin mootorratta istmega. Ja suht nii oligi, et mina Inga tegi oma asja ja mina toimetasin omas tempos. Mõned hetked leidsime, et koos lõunale minna ja lahkumiskooki serverida.
Inga tegi täna selle paneeli valmis. Sai päris napakas. Aga samas tööprotsessid on samad, mis mõne uksepaaneeligi valmistamise juures. Eks eesmärk oligi, et väljanägemine oleks autolik aga natuke üle võlvi. Kangast keskosa sai kenasti tepitud nii, et igaruudu keskele jäi lillepott. Dermatiini ja kanga vahekohtadesse valge keeder. Sellise töö teeb keerukaks vast see, et mastaabid on niivõrd väiksed. ja nagu ikka on nur...

# data[].attributes.attachment_link.title
Inga ja Mirjam Hämeenlinnas polsterdamas

# data[].attributes.attachment_link.description
Viimane päev. Lõpuks! Kas tõesti juba? Ei oskagi arvata kas rõõmustada, et saab koju või kurvastada, et alles me ju tulime ja just jõudsime koduneda ja tööd paistis sisse pressivat uksest ja aknast. Aga ärgem hakakem siin veel analüüsima, kuidas me praktikaga rahul jäime jne. Täna oli siiski täis tööpäev.

# data[].attributes.body
2018 suvi, Tiina blogi

# data[].attributes.attachment_link.description
No nüüd olen tagasi kodus ja kõik asjad hakkavad enam-vähem joonele saama, seega otsustasin teha blogi viimase postituse. Viimased päevad Inglismaal läksid nii kiiresti, et polnud aega arvutitki lahti teha, veel vähem blogi kirjutada. Nagu ikka Havengore-s sai tehtud kõvasti teed, suheldud klientide...

# data[].attributes.body
2019 tekstiilitöö blogi

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Meie juurde tuli ükspäev Pirkko Karjalainen kes käis eelmine aasta Haapsalus. Ta oli oma käigust väga vaimustuses. Rääkis kui tore seal oli, kui abivalmid ja sõbralikud kõik olid. Et kõik nende soovid täideti ja igal pool kus käisid olid toredad inimesed. Palus edasi anda oma tänusõnad sellele inimesele, kes lõi läikima tema ehted mis ta tegi Jetsi tunnis. Näitas meile oma valmis ehted ja oli väga õnnelik, et need talle kätte saadeti. Pirkko andis meile enda telefoni numbri ja ütles, et kuhu iganes me minna tahame, tema kohe tuleb ja viib meid. Meie oleme muidugi olnud nii tagasihoidlikud, et pole seda võimalust kasutanud.
Nägime ka Sarat, kes oli sügisel Haapsalus. Ka tema on rääkinud teistele kui tore Haapsalus oli.

# data[].attributes.attachment_link.description
Meie juurde tuli ükspäev Pirkko Karjalainen kes käis eelmine aasta Haapsalus. Ta oli oma käigust väga vaimustuses. Rääkis kui tore seal oli, kui abivalmid ja sõbralikud kõik olid. Et kõik nende soovid täideti ja igal pool kus käisid olid toredad inimesed. Palus edasi anda oma tänusõnad sellele inimesele, kes lõi läikima tema ehted mis ta tegi Jetsi tunnis.

# data[].attributes.body
2018 kevad

# data[].attributes.body
Andero blogi

# data[].attributes.body
Irena blogi 2019 talv

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
12-15.02.2019 restaureerimise ja marketrii tunnid.
Täna jätkame oma tahvlite viimistlusega. Alates nüüdsest kasutame ainult piiritustampooni. See pidi nüüd ära võtma jäljed, mis eelnevalt tekkinud. Oht, et tekitame viimistlusse jälje, kui kasutame valet tehnikat. Seisma ei tohi jääda ja peame nii kaua neid kaheksaid tegema, kuni tampoon kuiv. Ei tohi endiselt ära unustada, et oleme piloodid. Õrnalt ja kindlalt laskuma ja maanduma. Õpetaja ütleb korduvalt, et ega nii lühikese ajaga shellak viimistlust selgeks ei õpi. Muide, enne kui alkoholitampooniga tegema hakkasime, kuivasid plaadid 4 päeva. Parem oleks, kui oleks saanud lasta kuivada nädal.

Õpetaja näitas meile ka kuidas nad teevad 3D printeriga koopiaid puudu olevatest detailidest. Petab ikka ära küll, kui ei katsu.

Marketrii tunnis hakkasime tegema kellale numbreid. Masin lõikab ülipeenelt ja täpselt, juhul muidugi kui pedaali tallaja koba on, ei tule asjast midagi välja. See on selline masin, millel on imepeenike saetera. Jõuga...

# data[].attributes.attachment_link.description
12-15.02.2019 restaureerimise ja marketrii tunnid. Täna jätkame oma tahvlite viimistlusega. Alates nüüdsest kasutame ainult piiritustampooni. See pidi nüüd ära võtma jäljed, mis eelnevalt tekkinud. Oht, et tekitame viimistlusse jälje, kui kasutame valet tehnikat. Seisma ei tohi jääda ja peame nii kaua neid kaheksaid tegema, kuni tampoon kuiv.

# data[].attributes.body
Mööblirestaureerimise eriala 2019

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kirss tordil ...

Olen suutnud nii mõnelegi tuvile siin selgeks teha, et tuvid ei kuku nagu käod, vaid teevad kulu-kulu... Teate, mida see õpetaja jaoks tähendab, et üks periood hakkab läbi saama, ning pole teps mitte lihtne kirjutada siin, kuna vägisi kipuvad pisarad paberile tilkuma ja tindi laiali ajama...
See tähendab, kas õpilane saab tuult tiibadesse ja lahkub, või ,- vahel lahkub õpetaja. (Seekord siis õpetaja, vähemalt tuvide jaoks).
Aga see pole see kirss, millest ma rääkida tahtsin. Võib-olla ma ei panegi seda kirssi "laulu" sisse, aga eks näis .
Mingit huumori viskamise tuju küll pole eks.
Aga Ok, Mis ma siis õppinud olen ... Aa. Tuli üks seik poes meelde, ja sellega seoses õppisin ka ühe sõna ära, see on " Siluplee".
Üks poiss, pisike poiss nurus poes muudki siluplee ja siluplee, omal peaaegu pisar silmis, kui lõpuks ema läks ja võttis külmikust poisile jäätise.
Oleks mul soov välja mõeldud , oleks ka selle kena ema juurde läinud ja peaaegu pisar silmis palunud ,- Siluplee!!! Aga kuna ühtegi soovi kohe pähe ei tulnud, siis ei hakanud kena ema tüütama sellega.
Aga see selleks ...
Oma jälje olen jätnud ka inimeste, ikkagi inimeste sekka, nimelt , õpetasin täna bossile, kuidas Eestis "servakanti" õmmeldakse, ja teate , talle meeldis see , et saab kohe pingutatud , ja samas jääb kohe "õmblus lukku" . Hiljem piltide juures näitan ... Kuidas nemad , ja kuidas mina ,- meie Eestis.
Aa, mis see siluplee tähendab w? No see on "palun", või "väga palun".

Aga nüüd siis tänase päeva juurde....

Enne lõunat jõudsin siis pingutada jutekanga, aga nagu näha, on vasakul taga ja paremal ees vasakul lohk,- need kohad tuleb lahti võtta ja meriheinaga täita.

Muidu esi serv on kandiõmbluseks valma.

Viimane pingutus, ja kanga kinnitamine "poomkandi" külge ehk siis viltuse serva külge

Siin siis see ongi see viltune serv, kus üks nael ..

Aga panen siiski selle kirsi tordil siia "laulu" sisse, mis siis et see kirss tordil söömata jäi ja vähe vett vedama läks, kuna lahtivõttes selgus, et poroloon oli märg. 😓 Nimelt sikli iste , juhhhuuuu...

Siin on veel nägu naerul, kuna sikli iste oli lahti võtmata. Mõtlesin , et jätan õhtuks, mis ta siis on, vana nahk maha ja uus selga, ja asi ants,- või siis , kui serva kant õmmeldud, võtaks istme ette ....
Siin on siis nende moodi serva õmblus, et õmbled servad ära ja siis hakkad miski jupstükiga ( mina siis heebliga , ok, siiski nüri " peitliga😂) pingutama alles ...

Aga siin siis on see n-ö meie moodi serva kandi õmblus ...et nõelaga väljud sealt, kus enne sisenesid ja teed niidiga ümber nõela tiiru või kaks , see siis lukustamiseks. Meie kasutame Eestis kanepi nööri,aga neil on siin miski teine materjal .. kannatab pikema "niidiga" õmblemist, ei lähe ka kergelt "karvaseks" või mis see õigem sõna on ??

Kuna istme poriloon oli märg , siis hakkasin järgmiseks tupeerima , või oot, see oli see, mis ta nüüd oligi ... Noh, need masinad on isegi olemas ... Noh ütle nüüd....Aa kraasima hakkasin .... Hobuse Jõhvi kraasima ..

Enne lastakse siin see põhja "läbiõmblus" lahti et hein paisuks, ja sinna vahele pannakse hobujõhv. Aga serva õmbled jälle uue jämeda niidi (Eestis kanepinööri).

Aga ok, kui midagi meenub, siis lisan ...

Teie hoidke... St olge ilusad ja peatse lugemiseni, kuna üks päev on veel ees.
Üks päev, üks praktika päev, nagu James , James bond ütleks. 😉 .

Mõnus Mõngel. Aka R.

# data[].attributes.attachment_link.description
Kirss tordil ... Olen suutnud nii mõnelegi tuvile siin selgeks teha, et tuvid ei kuku nagu käod, vaid teevad kulu-kulu... Teate, mida see õpetaja jaoks tähendab, et üks periood hakkab läbi saama, ning pole teps mitte lihtne kirjutada siin, kuna vägisi kipuvad pisarad paberile tilkuma ja tindi laiali ajama...

# data[].attributes.body
Blogivad loodusgiidid Signe ja Irene

# data[].attributes.body
Loodusgiidi eriala 2018

# data[].attributes.attachment_link.description
Ajalugu (2) Atlandi ookean (2) Buss (1) Eluolu (3) Estuaar (2) Festival (1) Geoloogia (1) Geopeitus (1) Greenway ...

# data[].attributes.body
IT praktika Taanis

# data[].attributes.body
Sadulseppade praktika 2018

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Tänane päev on siis viimane, hea tunne on - tool on valmis, täna saan tumba ka valmis , millega alustasin eile. Igal asjal on algus ja lõ...

Noniinonii varsti, varsti on minek Revelisse, oleme rõõmsas ootuses.

Tänane päev on siis viimane, hea tunne on - tool on valmis, täna saan tumba ka valmis , millega alustasin eile. Igal asjal on algus ja lõ...

Täna esmaspäeva hommikul läksin tõin endale värske saiakangi, siit lähedalt Boulangeriest. Eilne sai siin täna ei tööta - oli ikka palju par...

# data[].attributes.attachment_link.description
Tänane päev on siis viimane, hea tunne on - tool on valmis, täna saan tumba ka valmis , millega alustasin eile. Igal asjal on algus ja lõ... Noniinonii varsti, varsti on minek Revelisse, oleme rõõmsas ootuses. Tänane päev on siis viimane, hea tunne on - tool on valmis, täna saan tumba ka valmis , millega alustasin eile.

# data[].attributes.body
Loodusturismi eriala praktika Maltal

# data[].attributes.attachment_link.description
Kaheksajalg saab söögi keeratavas karbis, mille ta suudab juba umbes 15 minutiga avada. Esimene kord läks tal tund. Kaheksajalad on äärmiselt intelligentsed ning akvaristid üritavad ka meie oma tegevuses hoida. Siinkohal kurb fakt - emane kaheksajalg kaitseb oma mune ja poegi nii kiivalt, et ei lahku nende kõrvalt hetkekski.

# data[].attributes.body
Mööblirestauraatorite praktika

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Tänaseks oli meil kokkulepitud kokkusaamine konserveerimis-/restaureerimisettevõtte esindajaga Letterfrackis. Letterfrackis konserveerimiskeskusega ühel territooriumil paikneb ka Iirimaa parim kool, mis keskendub mööblidisainerite ja -tootjate õppele. Firma on keskendunud ainult puitmööbli konserveerimisele ja restaureerimisele. Meie teejuhiks oli väga mõnusa jutuga Sven Habermann, kes on kõrvalkoolis olnud ka õppejõuks. Sven tutvustas meile ka kooliruume ja masinaparki. Masinatootjad on nõus selles koolis iga kahe aasta tagant masinaparki väljavahetama, kuna koolis õppivatest noortest saavad kunagi ise mööblitootjad ning eks siis ostetakse masinaid, millega harjunud ollakse. Esimese aasta tudengid on aasta jooksul teinud samu "näpuharjutusi" nagu meiegi - käsitsi tapitud karp (neil iga külg erineva tapiga), tool ja markektrii harjutuseks malelaud. Lisaks masinapargile on koolil olemas ka laboratoorium materjalikatsetuste läbiviimiseks, samuti oli olemas metallitöökoda sest mööblil ka metallist osiseid. Konserveerimis-restaureerimise töökojas on neil 3-4 projekti pooleli - samas enamus nende tööst toimub objektil kohapeal sest Letterfrack asub maailma serval ning kohapeal on lihtsam tegutseda. Tegemist on sellise ettevõttega, kes ei ütle ühestki tööst ära, st konkreetse (soolase) hinna eest tehakse iga töö ära ning selle poolest on nad ka tuntud sest nende peale saab kindel olla.
Teel Letterfracki külastasime Kylemore Abbey't. Kylemore lossi ehitas inglasest arst ning tekstiilitööstur Mitchell Henry. 1920 ostsid lossid benedictuse nunnad ning rajasid sinna katoliikliku tütarlaste kooli, mis tegutses aastani 2010. Tänaseks on isemajandavast kloostrist saanud väga populaarne turistide sihtkoht. Suures majas on turistidele avatud 3-4 ajastutruult säilinud möbleeritud tuba. Majast eemal oli väike gooti kirik ja pisike mausoleum. Väike minibuss sõidutas turiste müüriga piiratud aeda. Aia rajamise on teinud eriti keeruliseks selle paiknemine mäe seljakul. Aias on tänaseks säilinud ainult kaks kasvuhoonet, kuid Henry'de aegu oli seal 21 küttega kasvuhoonet ning 40 aedniku. Aia territooriumil oli väiksemaid hooneid aednike majutamiseks ning suurem peaaedniku maja.

# data[].attributes.attachment_link.description
Tänaseks oli meil kokkulepitud kokkusaamine konserveerimis-/restaureerimisettevõtte esindajaga Letterfrackis. Letterfrackis konserveerimiskeskusega ühel territooriumil paikneb ka Iirimaa parim kool, mis keskendub mööblidisainerite ja -tootjate õppele. Firma on keskendunud ainult puitmööbli konserveerimisele ja restaureerimisele. Meie teejuhiks oli väga mõnusa jutuga Sven Habermann, kes on kõrvalkoolis olnud ka õppejõuks. Sven tutvustas meile ka kooliruume ja masinaparki.

# data[].attributes.body
Taani vanadekodus praktikal 2018

# data[].attributes.attachment_link.description
Lõunalauas teatas Annette, et mul on täna viimane praktikapäev ja ulatas kingipakikese, milles oli Kay Bojeseni puust soldat - kõik prouad ohhetasid. Jagasin kõigile ka omapoolseid meeneid ja šokolaade. Meeleolu läks päris kurvaks - pisargi tuli lausa silma. Selle peale kargas Bodil kohe söögilauast püsti ja tuli mind kõvasti kallistama.

# data[].attributes.body
2019 kevad - Hooldustöö eriala

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Tore, et oled siia lehele jõudnud!

Anname väikese ülevaate meie töödest ja tegemistest Taanis.

Meie sõit Eestist algas 7.aprillil kell 3.30 ja Taani jõudsime kell 8.10 hommikul. Kohale jõudes ostsime piletid ja algas sõit metroo ning rongiga meie elamis paika, mis asub kohas nimega Hörve. See on üks väike külake kus me elame terve praktikaaja. Järgmisel hommikul sõitsime rongiga oma praktika kohta mis asub nimega Vig. Rongijaamas ootas meid Dorte kes meid viis meie praktika kohta nimega OK-Centret Baeshojgard, kus me praktikat kohe alustasime.

Juhataja tutvustas meile meie uusi kolleege, piirkonda, inimesi ja loomi, kes majades elavad. Siis jagati meid eraldi majadesse ja töö hakkaski pihta.

Reena saadeti A majja, kus on elanikeks 3 naist ja 5 meest, lisaks väga toredad ja rõõmsameelsed hooldajad. Kohe esimesel päeval tekkis kontakt kahe elanikuga- Hanna ja Hendrikuga, kellega siis valdavalt tegelen-abistan riietumise, pesemisel, vajadusel söömisel, viin jalutama, värvin küüsi, mängin lauamänge jne,jne.

Moonika läks D majja kus on ka 8 inimest 2 meest ja 6 naist. Esimesel päeval ma tutvusin majaga ja käisin terve päeva kaasas töötajaga kelle nimi on Phani ning vaatasin tema tööd. Järgmisel päeval alustasin ma siis ise tööd. Minu tööpäev on Esmaspäevast-Reedeni kella 8.00 - 15.00-ni. Tööpäevad lähevad siin kiiresti ja on väga toredad. Hommikul alustan ühe kliendi riidesse panekuga ning sööma viimisega, kõik ei söö kuna mõnele meeldib kauem magada. Nemad söövad siis natuke hiljem.Kui hommikusöök on kõigil söödud alustame klientidega tegevusi.Kes tahab minna õue ja kes lihtsalt toas telekat vaadata.Tegevusi jätkub siin seinast-seina ning tööpäeva lõpuni. Igav siin pole pigem on meil väga lõbus kuna töötajad on siin lõbusad ning väga abivalmis.

Kohalike vaatamisväärsustega käisime tutvumas: Dragsholm Slot

Kopenhaagen on suuruselt väike, kuid hingelt rikkalik metropol

Põgus tutvus Roskilde linnaga. Pildil Roskilde katedraal, mis on üheks Unesco maailmpärandiks kuulutatu

Meil nüüd siin siis kaks nädalat oldud ning võtaks selle mõne lausega kokku. Päevad on olnud põnevad ning väga töised. Mis mulle endale väga meeldib on see, et kui igal hommikul tööle lähen võtavad mind vastu alati rõõmsad näod ning see teeb päeva alati positiivseks ja töö sujub palju paremini. Töö iseenesest pole siin raske ja sul on kõigi jaoks piisavalt aega, mis on selle töö juures väga tähtis! (Moonika)

Kuus paar korda käivad 1-3 aastased lastehoiu lapsed vanuritega mängimas ( ja vastupidi)

Lapseootel töötajale jõukohane tegevus- jalutab ühe elaniku kassiga

Soovijatel on võimalik osaleda kunstiklassi, mis toimub iga kuu paar korda. Saab kleepida, lõigata, meisterdada.

Willy lõunasöök

Reedel prouadega Kopenhaageni Tivolis

# data[].attributes.attachment_link.description
Tore, et oled siia lehele jõudnud! Anname väikese ülevaate meie töödest ja tegemistest Taanis. Meie sõit Eestist algas 7.aprillil kell 3.30 ja Taani jõudsime kell 8.10 hommikul. Kohale jõudes ostsime piletid ja algas sõit metroo ning rongiga meie elamis paika, mis asub kohas nimega Hörve. See on üks väike külake kus me elame terve praktikaaja.

# data[].attributes.body
Puit- ja kiviehitiste eriala praktika Poolas

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
No nüüd on küll juba ilmatuma suur hulk vett merre voolanud sest ajast, kui kodumaale naasime, mina aga pole ikka veel viimast blogipostitust teinud, kuigi lubasin. Mis siis ikka, teeme ära!
Meie viimane töönädal kulges lõpuni selles rütmis, mida eelmise postituse alguses lugesite ehk siis miskit põnevat ei toimunud. Kaunistatud baldahhiini fragment transpordi ootel Neljapäeval, 29.03.18 oli meil veidi lühem päev, kuna pidime minema AVIVA kontorisse ja seal ka juti alla tõmbama Poolas viibimisele (loe: aruandlus, allkirjad jms asjaajamine). Meie korteri tagatisrahast aga keegi juttu ei teinud (ahjaa: polegi sellest kirjutanud - meilt nõuti korterisse sissekolimisel tagatisraha 150 euri, mis siis lubati tagastada lahkumisel, kui korter veel alles on ning enam-vähem korras ka). Tegime siis ise juttu. No see oli küll hea küsimus! Kontorirahvas igatahes ei osanud midagi kosta, ülemust, kes teaks, aga polnud kohal. Telefonitsi hangiti info ja tehti meile selgeks, et hommikul enne taksosse min...

# data[].attributes.attachment_link.description
No nüüd on küll juba ilmatuma suur hulk vett merre voolanud sest ajast, kui kodumaale naasime, mina aga pole ikka veel viimast blogipostitust teinud, kuigi lubasin. Mis siis ikka, teeme ära! Meie viimane töönädal kulges lõpuni selles rütmis, mida eelmise postituse alguses lugesite ehk siis miskit põnevat ei toimunud.

# data[].attributes.body
Kokaeriala praktika Prantsusmaal 2018

# data[].attributes.attachment_link.description
Noor ja ettevõtlik naisterahvas, kes ei oska käed rüpes istuda. Õpin pidevalt uusi oskusi, üritan olla abivalmis ja hooliv inimene. Armastan kokkamist, käsitööd ja toredat seltskonda...

# data[].attributes.body
Kokaeriala praktika Prantsusmaal 2018

# data[].attributes.body
2017 sügis

# data[].attributes.body
Kangahaldjad Oulus 2018

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Täna on reisipäev.

Keskpäevaks kolime oma armsaks saanud kämpingust välja. Tagasilennuni on veel pea terve päev aega ja saame linnas ringi jalutada. Mõtteid, kuidas päev veeta, on seinast seina, küll sauna külastus, küll muuseum ja jalutuskäik rannas... Ärasõidule mõtlemine teeb kõik veidi ärevaks ja pärast kolme tegusat nädalat ei oska nagu midagi sülle langenud vaba päevaga peale hakata.

Aitäh Marjule ja Hillele. Kui enne praktikale kandideerimist olid meil suured kõhklused, et ei tea, kas ikka minna ja kolm nädalat on nii pikk aeg jne, jne, siis tänu teie tagant utsitamisele ja toetusele saime selle suurepärase kogemuse võrra rikkamaks. Aitäh Helile, kes kõik reisiga seonduva meile nii mugavaks tegi.

Kohtumiseni Uuemõisas.

# data[].attributes.attachment_link.description
Täna on reisipäev. Keskpäevaks kolime oma armsaks saanud kämpingust välja. Tagasilennuni on veel pea terve päev aega ja saame linnas ringi jalutada. Mõtteid, kuidas päev veeta, on seinast seina, küll sauna külastus, küll muuseum ja jalutuskäik rannas... Ärasõidule mõtlemine teeb kõik veidi ärevaks ja pärast kolme tegusat nädalat ei oska nagu midagi sülle langenud vaba päevaga peale hakata.

# data[].attributes.headline
Loodusturismi eriala praktika Iirimaal 2017

# data[].attributes.subject
Loodusturismi eriala praktika Iirimaal 2017

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Nüüd oleme pikalt praktikalt Iirimaal tagasi. Esialgu tundus see aeg pikana, aga tegelikult sai läbi väga kiiresti. Tegevust oli ja elamusi samuti palju.

Eriliselt huvitavad olid muidugi meie erialale omased loodusmatkad, millest olen ennegi kirjutanud. Viimane viis meid Achilli saarele ookeani äärde. Sel päeval oli väga kõva tuul, mille tõttu oli mäkke ronimine ja mäel olemine üsna keeruline. Mäekülg oli ka eriliselt järsk ja libe, aga seda põnevam oli ronimine. Lambad saatsid meid igal pool justkui koerad. Mõned pisut aremad, mõned julgemad. Iirimaal on lambad väga tähtsad, isegi autod annavad neile teed.
Tutvusime muuhulgas karavaniturismiga meid majutanud pererahva karavanis. Meist kumbki polnud varem karavaniga väljas käinud ja see oli elamus omaette. Pisut ekstreemne ka, sest ühel päeval sellest oli meil tõeline torm ning karavan oli ilma elektrita. Tundus, et karavaniturism on Iirimaal päris laialdane, sest sellessegi parki voolas autosid neljapäeval ja reedel pidevalt juurde. Muidugi, see park asus Ballina nimelise linnakese juures Atlandi ookeanist vaid 12 kilomeetri kaugusel, mis tegi selle ilmselt eriti populaarseks. Käisime meiegi Enniscrones ookeani ääres ära. Mina olin esimest korda ookeani ääres ja seekord oli kena ilm ja vesi soe ning sain end vettegi kastetud. Oh, kui mõnus see oli!
Mõned seiklused veel transpordi vallas, sest selle transpordiga on seal maal ikka päris kummaline. Neil on maailmakuulus koht nimega Cielo Fields, millest on juba märkeid umbes 5000 a. eKr., aga sinna ei käi mitte mingit!!! turismitransporti. Saad seda vaatama minna vaid nädala sees liinibussiga, mis ei vii ka sinna kohale, vaid lähedalasuvasse linnakesse. Tundub kuidagi hullumeelselt arusaamatu küll, aga nii see sellel maal paraku on. Ballina turismiinfo punkti töötaja oli ka ise sellest häiritud ja kordas kogu aeg meile: "I know it is crazy! I know!". Aga kahjuks jäi see koht meist seekord nägemata, sest me olime sealkandis pererahva karavaniga just laupäeval ning nagu öeldud, buss sinna ei läinud. Seega, kui tahad Iirimaal rännata, tuleb kas sõita autoga või hääletada, nagu meie lõpuks mõned korrad tegime.

Nii me olimegi ettevõtlikud ja ühel nädalavahetusel võtsime kätte ja hääletasime lähedalasuvasse meeldivasse linnakesse, mis osutus selle Mayo maakonna kõige vanemaks linnaks. Jah, isegi mingid püramiiditaolised ehitised olid sealkandis olemas. Linna nimi on Ballinrobe ja asutatud 1390. Külastasime lähedalasuvat Ashford Castle'it, mis on väga suursugune loss selles piirkonnas. Hommikul teele asudes ei teadnud me sellest kohast midagi, aga ühe auto poolakatest seltskond, kes meid, hääletajaid, peale võttis, soovitas sinna minna. See tasus end igati ära. Oleks aega olnud, oleks saanud sealsamas olevas Congi linnas ka veel loodusradadel kõndida. Pole parata, aga kõike ju ei jõua alati.

Nojah, see kõik ei käi justkui praktika juurde, aga meil loodusturismi korraldajatel, mingil määral ju käib ka. Meie erialal tuleb koostada samuti marsruute turistidele, osaleda matkades ja planeerida inimestele teekondi. Seega oli meie teekonna planeerimine hääletades justkui veel üks praktika osa.
Sel maal on üsna palju eestlasi, kuigi poolakaid olevat ikka väga palju. Tore kogemus oli meil seegi, et viimasel õhtul enne ära tulekut kohtumsime juhuslikult pubis iiri tantsu vaadates eestlastest perekonnaga. Võõral maal on kõik eestlased justkui head tuttavad. Oli igati südantsoojendav kohtumine. Kokkuvõttes saab öelda, et Iirimaa on ilus, huvitav ja mis seal salata, tagasimeelitav maa.

Fotod: Maris Meriste ja Anne Hansberg

# data[].attributes.attachment_link.description
Nüüd oleme pikalt praktikalt Iirimaal tagasi. Esialgu tundus see aeg pikana, aga tegelikult sai läbi väga kiiresti. Tegevust oli ja elamusi samuti palju. Eriliselt huvitavad olid muidugi meie erialale omased loodusmatkad, millest olen ennegi kirjutanud. Viimane viis meid Achilli saarele ookeani äärde. Sel päeval oli väga kõva tuul, mille tõttu oli mäkke ronimine ja mäel olemine üsna keeruline.

# data[].attributes.headline
Õpetaja Taavi kokkab Prantsusmaal - 2018 kevad

# data[].attributes.subject
Õpetaja Taavi kokkab Prantsusmaal - 2018 kevad

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Tuli aeg jalad selga võtta ning minna harima end erialaselt Prantsusmaale, La roche-sur-yon- i linna..

Reis sihtpunkti jõudmine oli muidugi füüsiliselt ja vaimselt raske, lennujaamas hommikul kella viieks, München is tuli uut lendu oodata 5h ning mõneti kannatada ka turbolentsi.

Esimese väikse kulinaarse šoki saimePrantsusmaal kohalikus buffee kohvikus, kus kala oli niiiiii kuiv, et suhu pistes imas end keele külge. Ja üleüldine kvaliteet oli selline, et meie Eesti klient ei läheks teist korda.

Linn on muidugi ilus oma vanaaegse arhitektuuriga ja seda tänuNapoleon I kes tega enda sõjaliste äranägemiste järgi ehitas.
Sellest inspireerituna on kohe ka kohaliku kiriku ees olevas pargis mehaaniliste kujude näitus. Igaüks saab nuppe vajutada ja masinad liikuma panna. Tiikides igavesti pirakad värvilised karpkalad.

Samuti oli meil soov käia ära ookeani ääres. Kolmandal päeval rentisime eriti väikse masina ja vurasime ookeanit kaema, uhh.. Väga ilus vaade avanes, pikk rand, kenad lained, ...

# data[].attributes.attachment_link.title
Prantsusmaale stažeerima eramus+ projekti raames

# data[].attributes.attachment_link.description
Tuli aeg jalad selga võtta ning minna harima end erialaselt Prantsusmaale, La roche-sur-yon - i linna.. Reis sihtpunkti jõudmine oli muidugi füüsiliselt ja vaimselt raske, lennujaamas hommikul kella viieks, München is tuli uut lendu oodata 5h ning mõneti kannatada ka turbolentsi.

# data[].attributes.body
Koolitustöö ja turismiõppega tutvumas

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Oleme veetnud oma päeva reedele kohaselt: jalutanud Dublini parkides, muuseumites ning külastanud pubisid. Hommikul lasime end turismibussil sõidutada kesklinna ja vaatasime üle Oscar Wilde kuju. Saime teada, et Wildest kuulsam kuju on Molly Malone, mis on seotud linna nn mitteametliku hümniga. Kuid Molly kuju ei jäänud meie teele, aga saime laulu kaasa ümiseda seiklusrikkal mereretkel.

# data[].attributes.attachment_link.title
Krista ja Ingriti "Uued oskused - uued võimalused". 2017 november

# data[].attributes.attachment_link.description
Oleme veetnud oma päeva reedele kohaselt: jalutanud Dublini parkides, muuseumites ning külastanud pubisid. Hommikul lasime end turismibussil sõidutada kesklinna ja vaatasime üle Oscar Wilde kuju. Saime teada, et Wildest kuulsam kuju on Molly Malone , mis on seotud linna nn mitteametliku hümniga. Kuid Molly kuju ei jäänud meie teele, aga saime laulu kaasa ümiseda seiklusrikkal mereretkel.

# data[].attributes.headline
Õpetaja Epp Prantsusmaal puutöökoolis praktikal

# data[].attributes.subject
Õpetaja Epp Prantsusmaal puutöökoolis praktikal

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
​Alustan siis puidulõikest. Tuli välja, et minu nikerdus oli päris tellimustöö. Mul on au.

​Aga see pole veel kõik. Silmale lisaks sain täna proovida huulte lõikamist.

Veel tähelepanekuid.
Õpetajale üteldakse monsieur ja madame. See musjöötamine ja madaamitamine on nii naljakas. Nagu oleks tegemist kuninglike kõrgeausustega.
Siis põsemusitamine, see on nagu tavaline teretamine. No hommikuti õpetajate toas üks põsetamine käib. Üldiselt teevad seda mehed naistele ja naised omavahel. Mehed siiski kätlevad, kuigi olen ka mehi näinud põsemusitamas. Kuigi olen siin võõras, olen ka mina osa saanud hommikusest tervitusest. See on samuti nii naljakas, istun siis nagu laps, lai naeratus näol, et mis just juhtus.
Koolikell heliseb siin täiesti arusaamatult. Näiteks 7:50- siis minnakse tundi, 8:55- vahetundi pole, 9:45- siis on paus, 11:00- pausi pole, 11:55- siis on lõuna kuni 13:00, 15:30- paus, 16:45- pausi pole, koolipäev lõpeb kell 18:00 aga koristama hakatakse pool tundi varem.
Esmaspäeviti algavad tunnid kell 10:00 ja reedeti on kõik tunnid 15 min lühemad.
Värvilisi lapsi ma eriti ei näinud. No umbes iga 15 laps oli tumedanahaline. Blondi õpilast nägin vaid kolmel korral.
Kollektiivis on päris palju õpetajaid, kusjuures mehi on rohkem. Kuna õpetaja tohib nädalas töötada vaid 18 tundi siis seepärast ongi neid palju. Õpside toas lugesin tavalise pausi ajal kokku 16 õpetajat.
Iga klassiruum on oma õpetaja nägu. Kui marketriiklassis oli kord majas siis skulptuuris oli nagu segasummasuvila. Õpilaste kapid jäid peale tunde pilla palla, kes jättis oma kitli või töövahendid lauale vedelema. Õpetaja kapid jäid samuti lahti. Prügi vedeles igal pool, mööda seinaääri õpilaste asjad. Õpilaste wc-d haisesid ja mulle ei soovitatud sinna minna.
Masinaruum, mis oli kõikide osakondade ühine, oli väga korras.

Homne päev lõppeb juba teises linnas.

Pole midagi toredamat, kui veeta terve päev puitu lõigates.
Täna oli mul kokku lepitud sama klass aga teine õpetaja, Jacques. Näitasin talle oma eelmise päeva saavutused ette ja tema lajatas mulle kohe uue töö. Mäletate seda reedest pilti kirikunikerdusest, vot sealt üks baroque coquille/ baroque shell. Mul läksid silmad suureks.... aga kui on siia tuldud siis võtame viimast (kui ometi pakutakse).
Keegi oli juba suure töö ära teinud, toorikule joonise peale märkinud ja pärnakilbi aźuurseks lõiganud. Pidin hakkama talle vormi andma. Pärna on väga mõnus lõigata, kui te veel proovinud pole siis ei soovita seda teha ka, hakkab meeldima.

Õpilased olid täna nagu täielikud rüblikud. See oli see pesakastide grupp. Kui reedesed oli esimene kursus, siis oli see veel esimesem..... Polnud neil turvasaapaid ega tööriietust, ju nad polnud neid veel välja teeninud. Arvan, et nendest ei tule skulptoreid vaid olid mõne muu osakonna jõmpsikad. Õpetaja pidi neid vaiksemaks śusś´itama. Need aga itsistasid ja lobisesid, nagu noored igal pool. Tervitus T-17 poistele :)
Pärast lõunat oli reedene tuttav rühm kus pisike Doreen mulle tõlgiks on.
Õpilaste nimed on näiteks: Camille, Pascal, Lorraine, Arno, Jerome, Maksim, Artur, Melanie, Elouise, Etienne, Vincent, Jules, Gisela, Sabine, Antoine. Vahva on neid prantsuse keeles kuulda.

Kuigi mulle väga meeldib kool ja siinsed inimesed, rõõmustan ma väga ka vabade päevade üle. Üksi olemisel on oma plussid ja miinused. Linnas ringi jalutada on väga mõnus, teed ise oma tempo ja astud sisse kuhu tuju tuleb. Restoranis üksi lõunat süüa on aga kuidagi kurb....
Olen pildistanud aknaid ja luuke ja majade detaile. Vahtinud aedades hekke ja puudelatvu. Siiski peab pea kuklas käimisega ettevaatlik olema sest koerajunn on tänaval varitsev oht.

No kas pole võrratud sinised. Hallikassinised, taevasinised, pleekinud sinised.
​
​Kohalikud tahavad juttu ka rääkida. Hommikune teretamine tänaval on väga normaalne. Kui poodi siseneda ja teretada siis teretavad kõik vastu, ka parajasti poes olevad kliendid. Taeblas ma teretan ennast üksi seal Coopi poes.... :(
Reede lõunal koolist tulles plaanisin oma lõunasööki pargis süüa. Jagasin lauda ühe kohaliku abielupaariga, kes samuti lõunat võttis. Kuigi nende inglise keel oli roostes, tundsid nad siiski huvi, kust ma pärit ja mis ma siin teen. Meesterahvas oli koguni venemaal käinud.
Antikvariaadis ringi sorides moodustasid kliendid ühisrinde, uurimaks minu tausta. Üks vanem proua teadis kohe, et meie pealinn samuti Revel on. Noogutasin tunnustavalt. Samuti tekitas elevust minu helkur. Nad arvasid, et olen etiketi oma mantli külge unustanud. Kui selgitasin,et ilma selleta ei tohi Eestis välja minna, ei suutnud nad mind uskuda. Kui maksmisel ka ühe Eesti euro andsin ja peremees väga imestanud oli, siis sai vanem proua jälle kõiki harida, et Eesti on ju ometi Euroopas! :)
​Inimesed on jah, armsad ja tähelepanelikud.

Aga täna oli ju ometi turupäev!
Kui kell pool 10 hommikul aknaluugid lahti tegin siis oli tänav juba turu vahet saalivaid inimesi täis. Keskväljak suletakse autodele ja kauplemine alaku. Ja rahvast on tõesti palju. Tullakse peredega, korvid ja ratastega kärud kaasas. Mõned kaupmehed hüüavad hindasid kõva häälega üle väljaku. Väga meeleolukas igatahes. Müüakse enamasti söödavat kraami, liha, juustu, puuvilju, köögivilju, juurikaid, lilli ja maitsetaimi. Pagaritooteid, eriti saiu. Mereande oli näha vähem. Rahvas seisis lausa sabades müügilettide ääres. Väga usin kauplemine käis.
​Panin alustuseks paar vaadet argipäevast, kus plats on üsna hõredalt asustatud, pigem parkla funktsiooni täitev.

​Lõunasöögi võtsin täna oma koduhotelli restoranis. Päevapakkumine maksis vaid 13 eurot.
eelroog- Tarte tomate mozzarella
pearoog- Escalope de veau milanaise
magus- G´ateau aux fruits maison

Nüüd peaks veel välja jalutama minema. Vaataks mis näoga see plats pärast turgu välja näeb. Tuul on küll päris tugev, turuplatsil lausa pappkastid lendasid.

Käisin täna muuseumis, mille üle Reveli inimesed väga uhked on. Musée du Bois et de la Marqueterie. www.museedubois.com/
Muuseumi koduleht ise on juba nii hea, et oma pilte on piinlik üles panna. Õnneks ma ei pildistanudki palju. Liiga läikivad mööblitükid, neid on raske kinni püüda.
Aga noh, kuna ma juba kolm päeva olen näinud marketrii kallal töötavaid õpilasi siis oli muuseumiskäik nagu teadmiste kinnitamine. Kogu tööprotsess ise ja erinevad tehnikad on etapi kaupa esitatud. Saad ninapidi iga detaili uurida. Muidugi meeldisid mulle vanasti kasutusel olnud kondimootoriga jõhvsaed.
Mitte üldse juhuslikult oli Marketriimuuseumis ka maalinäitus. Revelis sündinud kunstnik André Lagarrigue (1886- 1980) impressionistlikud maalid ja joonistused olid väljas kahes, siniste seintega näitusesaalis.

Ma sain oma kõrrekarbi nüüd valmis. No ikka uhke tunne on! Ja tundub nii õrn. Aga läigib ilusti. Sain mõned küljedetailid kaasa, jäägid, noh. Homme pakib Eric mulle kimbukese kõrsi kaasa. Mind on ikka kerge rõõmustada- naistepäevaks paar õunapuutüve, sünnipäevaks lepapahk ja kevade puhul kimbuke kuivanud kõrsi......

Ma pole veel jõudnud ütelda, et kool asub André-Charles Boulle tänaval. Googeldage ja vaadake mis pilte tulemus annab. Keegi ei imesta.....
Mõned kiired pildid otse sündmuste keskpunktist.

Siin ma siis elan. Selliseid vahvärk maju (fachwerk)(pruss-sõrestik) leidub siin igal sammul. Hotell tundub olevat pereäri. Siia saabudes oli pühadeaeg ja kell 8 õhtul olid uksed kinni. Kella lastes tuli uksele toasussides vanem härra. Ma oleks nagu kellegi juures külas. Hommikuti toimetab köögis pikkade mustade juustega proua. Tema räägib prantsuse keeles, ma püüan viisakusväljenditega sammu pidada. Mercy madame! Toob mulle pool suurt tassitäit kanget kohvi. Õnneks on kannutäis kuuma piima ka. Ja loomulikult soe croissant!
Aknaluugid on kõikidel akendel ja nad hoiavad neid enamasti kinni. Pildil näete minu toa akent, mille luugid ma muidugi avasin. Ukse kohal olev aken on minu vannituba. Tänav on kitsas, hommikuti mürisevad akna alt läbi prügiauto ja tänavapesumasin.

Koolis toimetavad õpilased, tunked seljas, nagu meilgi. Esimesel aastal teevad õppeülesandeid, teisel (viimase) aastal tegelevad aasta läbi ühe suure projektiga. Neile antakse teema, mille alusel peavad nad ette valmistama kaks ideed. Kaitsmisel otsustatakse kumba tegema hakatakse.
Klassis on rida elektrimootoriga jõhvsaage, mis töötavad pedaali vajutades, nagu õmblusmasinad. Ja ei mingit müra, nurruvad väga vaikselt. Eric ütleb nende kohta Cadillac.
​

Lugege siis pildiallkirju ka. Püüan seletada nii palju kui ise aru saan. Palju infot iga päev, kõik on nii uus ja huvitav. Need lõputööd on küll viies level, kuhu ma ei küündi. Vähemalt seekord mitte....
Aga tööstusspionaaźiks alati valmis. :)

# data[].attributes.attachment_link.description
​Alustan siis puidulõikest. Tuli välja, et minu nikerdus oli päris tellimustöö. Mul on au. ​Aga see pole veel kõik. Silmale lisaks sain täna proovida huulte lõikamist. Veel tähelepanekuid.Õpetajale üteldakse monsieur ja madame. See musjöötamine ja madaamitamine on nii naljakas. Nagu oleks tegemist kuninglike kõrgeausustega. Siis põsemusitamine, see on nagu tavaline teretamine.

# data[].attributes.body
Merlin Mäll, KO-17

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Teen eelroogasid ja panen neid välja.Eile sain minagi trammi,siiani polnud seda tundnud.Köögis töötab peale minu 2 seffi ja 2 abikokka,nõudepesija.Kõik on muidugi ainult mehed.Muidugi on ka keelebarjäär.Kui türgi-inglise keelest aru ei saa käin 2 korda mõnda asja ülevalt toomas.Rumal pea on jalgade nuhtlus🙂
Kuid harjutamine teeb meistriks.Vaikselt jäävad ka inglise keelsed toidunimed meelde ja õpin ka hääldamist .Muidugi saan ka vene keele praktikat palju kuna 3 inimest köögis oskavad ka vene keelt.
Kõik on siin muidugi väga viisakad ja pidevalt küsitakse kuidas mul läheb ja kas kõik on hästi.
Selline suhtlemine Londonis on vägagi enesest mõistetav.
Mulle väga meeldib siin elada ja töötada.

# data[].attributes.attachment_link.description
Teen eelroogasid ja panen neid välja.Eile sain minagi trammi,siiani polnud seda tundnud.Köögis töötab peale minu 2 seffi ja 2 abikokka,nõudepesija.Kõik on muidugi ainult mehed.Muidugi on ka keelebarjäär.Kui türgi-inglise keelest aru ei saa käin 2 korda mõnda asja ülevalt toomas.Rumal pea on jalgade nuhtlus🙂 Kuid harjutamine teeb meistriks.Vaikselt jäävad ka inglise keelsed toidunimed meelde ja õpin ka hääldamist .Muidugi saan ka vene keele praktikat palju kuna 3 inimest köögis oskavad ka vene keelt.

# data[].attributes.body
KT-15 praktika aastal 2016

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
KT 15 Oulu Statistics 9.1.-25.1.2016
Tehtud sammud
Kokku 219000
Päevas keskmiselt 12882
Läbitud kilomeetrid
Kokku 1600
Päevas keskmiselt 103
Ja nii saabki statistikast kõige suurem vale. OK, võtame lennukilomeetrid maha
Jalgsi läbitud kilomeetrid
Kokku 152.5
Päevas keskmiselt 9
Koolis veedetud tunnid
Kokku 156
Päevas keskmiselt 9

Blogi külastusi
Seadsime eesmärgiks kokku 1000 vaatamist.
Arvestus läks lukku 26. jaanuaril kell 23.59 - 1155 vaatamist.
Külastajate geograafia
Eestist 244
Soomest 145
USA-st 39
Rootsist 1
Vahepeal vilksas ka Hispaania aga kadus
Kulud

Toiduraha päevas ~ 10€ päev
Majutus ~300€ inimene

Sirle tekstiilid 77€
Meeli tekstiilid 15€
Niina tekstiilid 28€
Heli tekstiilid 95€

Meeli trükkimine 10€
Heli trükkimine 10€
Kangaaamatud (2tk x 3) 108€

Tulud
Õppisime palju ja oli tore
Kuidas me talisuplemas ei käinud

Korteriperemees Marko intrigeeris esimesel päeval talisupluse teemal ja lubas kohe autoga viia-tuua, kui me soovi avaldame.
Tegime kohaluuret ja saime teada, et koht on elektrijaama taga 15 min käigu kaugusel ja riietusruumiga.
http://www.ouka.fi/oulu/liikunta-ja-ulkoilu/talviuinti

https://www.youtube.com/watch?v=xkXwvIFoVrg

Tegime ilmaluuret ja tulemas oli tuulevaikus. Otsustasime riskida.
Võimalik oli saada riietumismaja võti 30€ eest aastaks, üheks korraks mitte. Märjana tagasi jalutamine ei tundunud tore mõte. Seega helistasime Markole.
Esimene tuulevaikne õhtu talle ei sobinud. Leppisime kokku järgmiseks õhtuks. Kl 9 PM istusime trikood seljas ootevalmis. 10.35 saime sõnumi, et kas sobib homme kl 9. OK
Järgmisel päeval enam trikoosid selga ei pannud ja sõnumit ka ei saanud.
Ülejärgmisel selgitas, et ei saanud tulla, oli natuke kännyssa.
Kõik ülejäänud päevad viimase õhtuni on olnud ujumiseks tuulised ja tormised. Viimane läks pakkimiseks.
Ja nüüd ei teagi, kas see kõik liigitub kategooriasse "paha siga sada viga" või "mehed on sead".
Korteriperemees Marko Oulu Apartments (Sofia Homes)

Juba selle kindlaks tegemiseks tasuks tagasi minna.

The End

Hääl kaadri tagant:

Ma ei tee enam kunagi blogi, sest see seob su peast ja käsist.
Ma pole kunagi reisil nii palju pildistanud ja nii vähe kudunud.

But never say never....

# data[].attributes.attachment_link.description
KT 15 Oulu Statistics 9.1.-25.1.2016 Tehtud sammud Kokku 219000 Päevas keskmiselt 12882 Läbitud kilomeetrid Kokku 1600 Päevas keskmiselt 103 Ja nii saabki statistikast kõige suurem vale. OK, võtame lennukilomeetrid maha Jalgsi läbitud kilomeetrid Kokku 152.5 Päevas keskmiselt 9 Koolis veedetud tunnid Kokku 156 Päevas keskmiselt 9 Blogi külastusi Seadsime eesmärgiks kokku 1000 vaatamist.

# data[].attributes.body
2017 kevad

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hommikul oleks vaja olnud jalgrattad suuskade vastu vahetada. Öösel oli maha sadanud märkimisväärne lumekiht. Nagu pildi pealt on näha, oli täna plaanis ka otsad kokku tõmmata ja muuhulgas õpetajaid meeles pidada kotitäie eestimaise kraamiga. Las uudistavad ja proovivad. Aga otsade kokkutõmbamine tähendab ka seda, et pooleliolevad asjad tuli ära lõpetada ning seega oli tänane päev vägagi tegus. Gea pidi ikkagi üht-teist nokitsema selle Mini Cooperi istme kallal. Poroloonile tuli esiserva peale kleepida lamineeritud poroloon, et varem kokku liimitud poroloonikihid välja ei kumaks kunstnaha alt välja. Siis tuli välja, et originaallõigete järgi tehtud katted võivad jääda külgedelt liiga lühikeseks ja Virve arvas, et võiks juurde õmmelda alla äärtesse ca 10cm kangast. Tehtud!
Ja siis oli Geal porolooni külge liimida metallist latt, mille külge istmekate metallklambritega kinnitub. Tehtud! Minu tänane päevatöö on juba eile alustatud rool. Mul oli kindel plaan see täna lõpuni teha ja nii ...

# data[].attributes.attachment_link.description
Hommikul oleks vaja olnud jalgrattad suuskade vastu vahetada. Öösel oli maha sadanud märkimisväärne lumekiht. Nagu pildi pealt on näha, oli täna plaanis ka otsad kokku tõmmata ja muuhulgas õpetajaid meeles pidada kotitäie eestimaise kraamiga. Las uudistavad ja proovivad. Aga otsade kokkutõmbamine tähendab ka seda, et pooleliolevad asjad tuli ära lõpetada ning seega oli tänane päev vägagi tegus.

# data[].attributes.body
Mööblirestauraatorite praktika 2017

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Viimane nädalavahetus ning ühtlasi meie viimased vabad päevad Poola praktikaperioodil möödusid kultuuri radadel. Juba reedest läks ilm mõnusalt suviseks, +19 kraadi ja rohkemgi, nii et kui laupäeva hommikuks lubatud äikest kuskilt ei paistnud, seadsime sammud Jaapani aeda. Lõhnad ja värvid meenutasid juba kangesti juunikuist Eestit. Kohalikus parkmetsas õitsesid meelespead.

Pühapäeva veetsime muuseumituuril.
Poola senat on kuulutanud 2017. aasta ühe Poola rahvuskangelase Tadeusz Kosciuszko aastaks ja et Mari-Leenul oli temaga juba varasemalt põgusat kokkupuutumist olnud, mõtlesime, et seda kõike võiks kuidagi tähistada.
Niisiis võtsime kätte ja vaatasime üle Wroclawis asuva Panorama Raclawicka ehk Raclawicka lahingu 100. aastapäevaks maalitud hiigelsuure panoraammaali. Maalil kujutatakse Venemaa-vastase ülestõusu ajal 1794. aastal sellesama Tadeusz Kosciuszko juhitud poolakatele võidukat lahingut Raclawicka küla juures ning see peaaegu 120 meetri pikkune ja 15 meetri kõrgune teos avati esmakordselt vaatajatele juba 1894. aastal Lvovis. Kuna see sattus II maailmasõja ajal ohtu, toimetati maal 14 erineva tükiks harutatuna kindlasse kohta, restaureeriti ja avati 1985. aastal Wroclawis, kus sellest on saanud päris korralik turistiatraktsioon. Sisse pääseb gruppide kaupa pooletunniste vahedega ja tänagi oli maja kogu aeg rahvast tihedalt täis.
Teerada, mis jätkus maalilt väljas, päris kasepuud, vankrirattad, adrad ning kaevurake tekitasid võrdlemisi edukalt illusiooni, justkui oleks ise sattunud kujutatud sündmuste keskele.

Möödunud nädal tõi üldjoontes juba tuttavaid ülesandeid.
Nädal algas Rafaelis taas plastiliiniga, kus saime voolida juba uusi kujundeid. Raamat ees, muudkui meisterda. Seekord voolisime oliivipuu oksa koos viljadega. Jagati õpetussõnu ja tehnikat, kuidas kergemalt lehekuju vormida. Kui oksad-lehed-marjad selged, lasime fantaasial ka veidi vabamalt lennata.

Kolmapäeval saime enda valdusse ühe suure roseti, millele järgnevatel päevadel keskendusime. See oli laest alla võetuna päris mitmeks tükiks purunenud ja enne, kui meid kipsiparandusi lihvima lasti, oli rosetiga juba eelnevalt pikemat aega tegeletud, selle erinevad osad tervikuks kokku
monteeritud jne.
​Tööde tellijale tehti vahepeal ka pilte, et kui kaugel restaureerimisega parajasti ollakse.

Neljapäeval oli värvimise päev, seega meie tööpäev jäi natuke lühemaks, sest värvitavaid objekte oli rohkelt ja õhk värviosakestest taas tiine.
​Reedel astusime edasi järjekordse sammu modelleerimismaailmas, kui jõudsime niikaugele, et saime suurest targast mustriraamatust kopeerida kujundi kipsalusele ja selle kujundi järgi teha plastiliinist mudeli.

Esimene pikk töönädal kulges täpselt nii kiiresti/aeglaselt, kui meile uusi ja huvitavaid tegevusi jagus. Kuna rosettide lihvimine-poleerimine ja kipsiparanduste tegemine kaotas oma uudsuse umbes teisipäeva pärastlõunaks, venis kolmapäev juba õige pikaldaselt. Nooruse kärsitus, mis muud.
Veidi elevust lisas neljapäev, kui saime näha kipsposti valmimist ja selle tegemisse jõudumööda ka oma panust anda.
Reedene päev oli jälle täiesti omaette põnev, mis lisaks uutele olukordadele pakkus ka ekstreemsusi. Kuna enamik karniise olid puhastatud, kuulutati need värvimiskõlbulikuks. Viimast tegevust viis läbi meie suur juhendaja Konrad, kes karniisid ükshaaval üle pihustas. Imestama panev oli aga eraldi värviruumi puudumine, nii et uimastavat ja hingematvat värviauru sai täis kogu suur tööruum. Kuna tegemist oli kompressori jõul toimival pihustivärvimisega, paiskas see ühisesse töökeskkonda narkootilises koguses värvi ja sellega kaasnevaid osakesi, mis lendlesid ja põhjustasid peavalu. Värviaurude hoonest väljasaamiseks tekitati tuuletõmme. Lõunaks olime põhjalikult külmunud ja värviaurude mõju all, nii et otsustasime praktikapäeva lõppenuks kuulutada.

Neljapäev (4. mai) tööl jätkus meile tuttava roseti poleerimisega. Õigupoolest kohtusime sama rosetiga, millega olime juba tutvunud esimesel päeval. Tasapisi teeme lähemat tutvust ka teiste töökaaslastega, kes möödaminnes juttu tulevad tegema. Vestlused toimuvad harilikult inglise-saksa-poola-vene-ukraina segakeeles, nii et pärastlõunaks on päris polügloti tunne.
Päeva anekdootlik lugu juhtus aga hoopis meie ühiskorteris. Õhtul oli äkki kogu Hispaania sektsioon, nagu me meie hispaanlastest kaaserasmuslasi tasapisi kutsuma oleme asunud, külmkapi juures ametis, kõigil tõsised-asjalikud näod ees, ja otsisid raibet.
Lugu sai alguse sellest, et pikal vabal nädalavahetusel oli meil tekkinud vastupandamatu soov hallitusjuustu ja viinamarjade järele. Kesklinna Carrefouris on valik lai, vali millist juustu tahad, paljud otse Prantsusmaalt. Mõeldud, tehtud. Letid olid juustude all lookas. Vana tuttav muidugi Brie, aga oli ka muid tooteid. Kuna 50% meie hakkajast kollektiivist polnud enne mekkinud Camembert'i ja kuna Coulommiers' oli parajasti otsas, läkski Camembert loosi. Le Rustique. Värske ja mõnus. Otse Normandiast ja oi, kui lõhnav. Aga ka maitselt küllaltki intensiivne, nii et igaks juhuks võtsime ka tüki juba tuttavat Brie'd, kui uus avastus peaks osutuma liiga kangeks elamuseks. Juust andis endast märku juba teel koju, kui trammiga kodu poole sõites levitas juust üle trammi nii mõnusat aroomi, et pani pead pöörama. Selge, nalja kui palju. Koju jõudes järgnes degusteerimine. Ja tõsi, intensiivse lõhnaga käis kaasas intensiivne maitse. Hea, aga mitte Relika maitse. Seega jäi osa juustust alles ja paigutasime selle külmikusse, et järgmisel päeval nautimist jätkata.
Juustu põhjustatud oli ka hispaania korterikaaslaste suur otsingutuur köögis, kuna kahtlane ja võõras lõhn külmkapis viis nende mõtted raipele või riknenud toidule, mis kuhugi vedelema jäetud. Uurivad, puurivad kappi seest ja väljast. Kui Mari-Leen neile "laiba" allika lahti seletas, oli mõni vapram nõus juustu isegi järele proovima. Selgus, et hispaania noortele oli Camembert täitsa tundmatu suurus. Hispaania juustud olla hulga mahedamad. Küll need head asjad võivad halvasti lõhnata.
Reedene tööpäev algas samuti stukkide poleerimisega, et peale värvimist neile viimane lihvimine anda enne kui silikoonvorme hakatakse võtma. Ülejäänud osa tööpäevast saime rakendada oma kunstilisi võimeid plastiliinil. Proovisime modelleerimist. Juhendaja andis meile ette mustri raamatust, väidetavalt kõige kergema, ja seda me siis voolisime 2-3 tundi. Tulemused said huvitavad, eriti pärast Konradi enda kunstilist panust meie väikesesse käelisesse projekti.

akkasime endamisi arvamust avaldama, et Poola it-tiiger on meist ikka suure kaarega üle hüpanud. Ja siis läks korteris internet ära.
Esimese täieliku töönädala postitus on nüüd üle nädala viibinud. Pilk kalendrisse. Aprillist on saanud mai. Ja blogirindel laiutab vaikus. Valmistasime parajasti ette postitust sellest, kuidas Poola it-valdkond on teinud pikki samme. Imestasime ikka ja jälle selle üle, kui poolakad trammis, bussis ja kaupluses argise iseenesestmõistetavusega viipemaksavad. Meie pangakaart mingi numbri toksimisega tundub siin veidi ajale jalgu jäänud nähtusena. H
Nojah. Iseenesest ei ole see imelik, kui internet ära läheb, sest ruuteri koormus ongi suur. Meie ühiskorteris elab kokku 12 inimest, kõik igapäevased internetikasutajad. Juba nädal varem suretas see lõbus seltskond ruuteri ära. Tuli internetionu ja vahetas ruuteri välja. Ja mõnda aega kõik toimis. Kuni hetkeni, mil korteri tarbimisvajadus oli taas ruuteri jõudlusest suurem. Seega võeti neljapäeval, 27.04 teinegi ruuter seinalt maha ja jäeti meid wifi-põuda. Reedel käinud tehnik ei teinud wifi tagasisaamise heaks midagi. Ja siis saabus pikk nädalavahetus. Ja pikk tähendab, et pikk, tõesti pikk. Et meie agooniast täielikku ülevaadet saada, olgu öeldud, et laupäevale ja pühapäevale järgnenud esmaspäev oli 1. mai, seega vaba päev. Aga 3. mai on Poolas konstitutsiooni vastuvõtmise aastapäev, seega väga-väga suur püha. Ja enamasti on vaba päev ka päev, mis jääb 1. ja 3. mai vahele. Niisiis sisustasimegi oma pikka internetivaba perioodi algul meeleheitlikult mööda Wroclawi linna wifi levialasid otsides, aga lõpetasime enamasti tõdemusega, et kui levi ongi, siis tema võimekus meid teenida on pigem napp.
Viimaks andsime järele ja kasutasime Interneti sundvõõrutust suurest igavusest lõputööde kirjutamiseks ja vastastikuseks kommenteerimiseks, paberile said praktikaaruannete piirjooned ja ka arvuti fotokaust pole pikka aega nii organiseeritud olnud, kui 3. mai õhtul.

Nädalavahetus oli pikk ja võrdlemisi ilusa ilmaga, mida kasutasime ümbrusega tutvumiseks. Jalutasime linna peal, uurisime arhitektuuri ja linnamelu puhkepäevasuminas. Äärepealt oleksime sattunud kontvõõrasteks poola pulma, kui ühest avatud kirikuuksest sisse kiigates kohtusid meie pilgud - pruutpaariga. Hiilisime tagasi õue ja just samal hetkel hakkas orel mängima. Korraks kaalusime paigalejäämist ja eesti pulmakommete tutvustamist. Teate küll, teetõkked ja muu selline, aga astusime siiski edasi. Mine tea, kui erinevad need kultuurid meil ikkagi on. Sama ootamatult sattusime Odra jõe kaldal ilmselt jõehooaja avamisele või mingile sarnasele sündmusele. Jõgi oli tihedalt erinevaid aluseid täis, päästemeeskond viis läbi näidispäästmist, lisaks promenaadil üles seatud infotelgid, selle kevade esimene suhkruvatt ning elav muusika.
Jõudsime nädalavahetusega üle vaadata veel Partisanide mäe (Wzgorze Partyzantow), mis moodustab osa linna vanast kindlustusvööndist, kus asub peaaegu et ainus 16. sajandist säilinud bastion. 19. sajandi jooksul lükati kindlustused suuremas osas kokku ja nende peale rajati promenaad, mida mööda ka meie jalutasime. Piirkonnast kujunes kontserdi- ja vaba aja veetmise koht. Väidetavalt asus Teise maailmasõja lõpukuudel Partisanide mäe alustes bastionikäikudes ka Wroclawi Saksa üksuste peakorter, enne kui see märtsis 1945 Punaarmee eest lääne poole koliti.
Praegu on paik veidi räämas ega kasuta ilmselgelt oma potentsiaali turismiatraktsioonina, nagu kurdetakse ka erinevates Wroclawit tutvustavates brošüürides, kus vähegi Partisanide mäest juttu.

Viimaks jõudis kätte ka meie kauaoodatud esimene tööpäev. Ettevõte - Rafael Decoration - asub Wroclawi kaguosas ja tegeleb kipsrosettide ja stukkdekoori restaureerimise, tootmise ja paigaldusega. Tutvumine, paberimajandus, millele järgnes päeva küsimus, kas oma tööriistad on kaasas. Eeee... ei, suutsime öelda. Ja millised need tööriistad õigupoolest olema peaksid? Kuna me ei oma erilist oskusteavet kipsrosettidest ja stukkdekoorist, välja arvatud minimaalsed alustõed, siis oli meie esimene päev täis ootusi ja põnevust. Meie korduvale vastusele, et meil puudub nimetatud valdkonnas lisaks põhjalikumatele eelteadmistele ka töökogemus, vastati omakorda küsimusega, et kas me tahaks proovida kätt ka kuldamises?! =) Muidugi tahtsime. Iseenesestmõista. Samas tõstis selline suhtumine ootusärevuse lakke, sest me ei saanud ega saa päris täpselt aru, milliseks meie võimeid peetakse. Või panustatakse õppimisvõimele? Vaatame, mida järgnev kuu toob.
Meile tutvustati ettevõtte olemust ja tööetappe, tootevalikut ning töökeskkonda. Kohtusime ka oma juhendaja, skulptor Konradiga, kel kuldsed käed, nii otseselt kui kaudselt.
Ilma pikema sissejuhatuseta anti meile kätte kohe üks parajalt aeganäinud Varssavist pärit kipsrosett, millel osaliselt ajahammas üle käinud ning purenud. Sellele oli juba kipsiga esimesed parandused tehtud, mida tuli asuda siis üle lihvima ning mustri õigeid jooni välja tooma. ​ Ja päev läks lennates.

​Eelmisel õhtupoolikul ohutuskoolitusel oli ka selgunud, et järgmisel päeval tuleb külastada meditsiinikeskust, saamaks tõendit, et tõepoolest võime Poolas töötada. Kuna keegi ka ülemäära ei täpsustanud, et mida on oodata, saime ühel ja teisel teemal fantaseerida. Järgmisel hommikul vara olime koos elektrikest soome noorte ja meie teise koordinaatori Tomekiga keskuses kohal. Ja noh, kogemused ulatusid seinast seina. Relikal kujunes tervisekontrollist lingvistiline keskustelu pan doktoriga, kes imestas haruldase ja Poolas senitundmata eesnime üle ja kirjutas vajalikud dokumendid välja. Mari-Leenul läks veidi paremini, temalt uuriti veidi ka tervise ja enesetunde kohta. Teisalt saime teada, et kui Poolas tekibki mingi olukord, kus on vaja arstitädi või -onu külastada, siis see keskus selleks ikkagi ei kõlba, kuna tegemist oli töötervishoiuga tegeleva asutusega.
Et ametlik osa päevast oli juba kella 10.30ks läbi, saime Tomaszelt hea söögikoha soovituse ülikooli lähistel. Hea hind ja maitsev toit ning meeletult hea asukoht. Piilusime ka kohalikku kirikusse ja ülejäänud päeva veetsimegi kultuurilise eneseharimise lainel.
Ja muidu ikka ootasime, endiselt ootasime, millal meie praktika ükskord pihta hakkab...

​Teine päev
19.04.17
Tere lõunast! Mitmetähenduslik, kuna saime magada lõunani ning viibime siiski lõuna pool. Et tänane päevakava pidi algama alles 15.30-st õpilasvahetust korraldava ettevõtte AVIVA kontoris Wroclawi tutvustusega, millele pidi järgnema safety training , siis otsustasime oma vaba aja sisustada linna peal seiklemisega. Mõeldud, tehtud. Otsustasime liikuda vahemaa kesklinna jala, et näha, kui koormav see siiski meile on, kui esimesel päeval küsimuse peale, et miks mitte minna jala kesklinna, öeldi, et "Eiii, eiii! Ikka pikk maa. . . " Võime öelda, et ei olnud see pikk midagi. küll, võib-olla eestlastele harjumuslik kand-varvas kasutus aga siiski mõnus jalutuskäik, sest kogu tänase päeva ringi trampimise peale, tehes sikk-sakke kesklinna labürintides ümber kirikute, tuli meil sammulugeja järgi kokku vaid 9099 sammu.
​
P arkide mitmekesisus ja õierikkus ning esimesed arhitektuuripärlid tekitasid .Paar tundi ringi kolanud, tekkis nälg. Otsustasime oma meelekindluse mõttes siiski otsida üles koolituspaiga ja ühtlasi AVIVA kontori asjupaiga, see enda mälusoppidesse salvestatud, asusime otsima mõnusat söögikohta, mis oleks taskukohane, aga ka mõnus kogemus. Leidsime suhteliselt kontori ligidalt, juugendisse uppuvast tänavakasest, kuhu julgeks häbenemata sisse astuda ka Kalamaja hipster, ainult et Kuchnia Marche, kus sõime oma lõunad. Kõhud täis, sai nauditud veel linnavaadet ning siis koolitusele. Väike tutvustus Wroclawist ja Poola eluolust üldse. Safety training koolitusosa, koos soome noorõpilastega ning väike kaubaring kohalikus "leib meie lauale" poes ja kodus me olimegi. Muidugi ikka trammiga nr 8.

​

​Esimene päev Wroclawis
Enne veel, kui jõuame esimese sissekandeni blogisse, millest kujuneb ühtlasi meie virtuaalne praktikapäevik, tuleb ära õiendada mõned ebatäpsused.
Et kõik ausalt ära rääkida, peame tõdema, et viibime on siiski juba teist päeva Poola riigis. Alustasime oma seiklust Wroclawi poole 17. aprilli varajastel hommikutundidel enne päikesetõusu Tallinnast. Pärast 1100 kilomeetrit ja 15,5 tundi teel, mille sisse mahtus neli väikest sirutuspausi, sealhulgas kaks tankimist, lumetormi Riia ringtee ääres ja jäiseid Leedu maanteid, ning viimaks kerget ummikut Varssavi lähistel jõudsime kl 20.30 Eesti aja järgi Lodzi lähistele Aleksandrow Lodzkisse, kuhu olime plaaninud öömaja. Seal ootas meid hotell Jan Sander hiigelsuure tühja parkla ja vahva teenindajaga, külm tuba, aga ikkagi puhtad linad ja soe dušš. Ja oo, kui edev lühter retseptsioonisaali laes. Poolakad juba teavad, kuidas suurejooneliselt mõjuda.
Hommikul tervitasid meid ka Aleksandrow Lodzkis lumised majakatused, tekitades kahtluse, et Lätist meie kannul käinud lumesadu järgnes meile Kesk-Poolasse. Loodame, et see muster ei hakka korduma, sest tulime siia ikkagi kevadele vastu või nii vähemalt lootsime.
Jätkasime oma teekonda varasel ennelõunal (sest meid ei oodatud Wroclawisse enne lõunat) täis kõhu ja suurepärase lörtsi-vihmaseguse ilmaga, mis poetas meile ka kraadi sooja. Veel 200 kilomeetrit kiirteed, kuhu olid täna ennast sobitanud ka veoautod, mis pärast eilset riiklikku püha jälle sõita võisid, ja sõbralikult rekkaslaalomit harrastades ei võtnud kaua, kui meie sihtkoht paistma hakkas. Wroclawi jõudes tabas meid muidugi õige aadressi otsingu tuhin (oo google, aitäh sulle!), seejärel parkimiskoha otsingutuhin ja juba saime kätte oma järgmise kuu elukoha võtmed ja ühe õpilasvahetust korraldava firma töötajatest - Patrycja - abiga kõige üldisema ülevaate sellest, kuidas Wroclawis hakkama saada. Leidsime tema abiga üles nii bussi- kui trammipeatuse, jõudsime selgusele, kus valmistatakse kesklinnas käsitööõlut ja häguselt jäi meelde seegi, kus pakutakse pierogisid ehk ühte kohalikku rooga. Mekkimiseni ei jõudnud, võib-olla homme. Kesklinnas leidsime üles ka hiigelsuure Carrefouri - Prantsuse supermarketite keti kaupluse, mis on rikkalikult varustatud kõige eluks vajalikuga, aga samas enam kui taskukohane nii et sealt hakkab meie igapäevane leib lauale tulema.
Elupaigaks saime mõnusa korterpesa Hispaania õpilastega, kes meie saabudes oli haaranud riiete triikimise hoog, ning ühe Poola noormehega. Sellest pikemalt võib-olla edaspidi.
Ja nüüd kõige põnevam osa - me ei tea ikka veel, mida me praktika raames täpselt tegema hakkame...
Võib-olla saavad asjad selgemaks homme, kui läbime põhjalikuma orientatsioonipäeva. Lubati ka kohtumist Soome erasmus+ programmi õpilastega.
Püstitasime endale praktikaks ka mõned laiemad kultuurilis-harivad eesmärgid. Näiteks õppida hääldama tähte Ł. Ja sobitada lähemat tutvust Poola köögiga, sest peale kompoti ja pierogide leidub selles väga palju muudki huvitavat. Ja võimalusel võtta ette ringkäike kohaliku arhitektuuriajaloo radadel, sest ehitiste pärast me siia kord oleme tulnud :)
Viimases sissekandes teeme kokkuvõtte, kui hästi meil nende eesmärkide poole püüdlemine õnnestus.
Esimesed ampsud poola sööki söödud.

# data[].attributes.attachment_link.description
Viimane nädalavahetus ning ühtlasi meie viimased vabad päevad Poola praktikaperioodil möödusid kultuuri radadel. Juba reedest läks ilm mõnusalt suviseks, +19 kraadi ja rohkemgi, nii et kui laupäeva hommikuks lubatud äikest kuskilt ei paistnud, seadsime sammud Jaapani aeda. Lõhnad ja värvid meenutasid juba kangesti juunikuist Eestit. Kohalikus parkmetsas õitsesid meelespead.

# data[].attributes.body
Viimistlejate praktika 2017

# data[].attributes.body
IT-eriala praktika 2016

# data[].attributes.body
2017 kevad

# data[].attributes.body
Kati Kuik, HT-16 - kevad 2017

# data[].attributes.body
Hooldustöö eriala õpilaste kahe praktika kogemused Taani vanadekodust
2016 ja 2017 kevadel

# data[].attributes.body
MR õpilased, 2017 kevadel

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Nädalavahetus

Mäenõlvad ei ole veel lumest puhtaks sulanud. Kohati on lumekate isegi 30-40 cm paks, aga suuskadega alla enam ei tuleks. Mõne lume alt väljasulanud "kiilaka" pind näeb välja justkui oleks rõugetest puretud. Kes võiks selle peale tulle, et samal ajal, kui suusatajad mäge üles-alla triigivad, käib lumekatte all näriliste suur pidu ja pillerkaar. Nemad ei hooli, mis sahin see pealpool nende päid käib. Elu vajab elamist, ja nii nad teevadki oma mutimetrood.

Ilmad on küll päikeselised, aga sooja pole kuskil. Jäisemat õhku annab otsida. Samas ei sega see kohalikel ennast rannapromenaadil paljaks koorimast. Ei paneks imeks, kui mõni neist vette ujuma läheks. Ju see nende jaoks piisavalt soe on. Tunneme ennast siin kohalikega võrreldes tõeliste külmakartlike lõunamaalastena.

Nädalavahetusel võtsime Riinaga ette jalgrattamatka. Esialgselt mõttes mõlgutatud ümber-järve-sõit jäi vastuolulise info ja kaartide puudumise tõttu ära. Erinevate allikate andmetel saime kilometraažiks 110 kuni 227 kilomeetrit. Esimese variandiga oleksime isegi leppinud, kuid 227 kiskus ühe päeva jaoks ning ilma kaardita rändamiseks kuidagi kahtlaseks. Leppisime väikese 25-30 kilomeetrise ringiga.

Olime lihtsalt uudishimulikud ja sõelusime kohalikke külateid. Uudistasime kõike, mis ette jäi. Jõudsime ühe vahva väikese taastatud mõisa juurde, mis oli igast suunast märgistatud sissesõidu- ja läbipääsu keelumärkidega. Krundi servas maja fassaadi matkiv esinemislava. Arvatavasti harrastab pererahvas näitemängu. Täitsa tore ettevõtmine. Mängiks isegi seal uhke kleidiga pirtsakat mõisaprouat.

Vahepeal sattusume risttule alla. No mitte päris nii, aga pauke kuulsime küll. Mina ei pannudki alguses paugutamist tähele. Olin ilmselt nii ametis oma näppude jääst ülessulatamisega, et ümbritsevad hääled polnud mulle olulised. Kui aga hakkas mõlemal pool teed vastu tulema hoiatavaid silte, siis pani Riina pildi ja heli kokku. Sattusime ootamatult militaartsooni, kuhu viivad metsarajakesed olid niiiiiiiiiiii kutsuvad. Peaaegu nagu meil nõuka-ajal. Kõik parimad ja ilusamad paigad on sõjaväelaste poolt kinniseks tsooniks või polügoonideks ära napsatud.

Niisiis, jälle üks sportlik nädalavahetus. Nagu argipäevad oleks teistsugused? Pole viga, varsti on see möödanik, ei nädalavahetusi ega sporti. Aga uus jalgratas tuleb vist ikkagi osta, sest käiguvahetus on pekkis. Pealegi tahaks nüüd sama head ratast, nagu on Sirlil. Ega ta asjatult palju kiirem pole. Ikka puhtalt ratta pärast 😏. Muuseas, tema rattasõitude kilometraaž praktikaaja jooksul on 540 km. Tehke järgi!

Viimane tööpäev

Lisaks esimesele kapile saime päev enne viimast tööpäeva ka teise kapi parandada. Sellel oli tarvis ära vahetada klaas, natuke plommimist, peitsimist ja vahatamist. Veidi liimimist ka. Teine kord on üsna huvitav vaadata, mis hulle meetodeid on mööbli parandamisel kasutatud. Olen arvanud, et hädaabinõu kasutati vaid sotsialismi viljastavates tingimustes. Tuleb välja, et ka roiskuv kapitalism pole mingi erand. Kui vaja, siis lüüakse tagasein, mis ukseklaasist läbi paistab, ka sepanaelaga kinni.

Sai jälle kätt peitliga harjutatud. Mitte, et need oskused kuidagimoodi rooste oleks läinud, aga uued väljakutsed on alati toredad. Ikka natuke kripeldab, kas tuleb välja või mitte.

Muidugi selgus pärast peitsimist, et mõigas sai siiski pisut tüsedam, kui vaja oleks. Haljas puit mitte eriti ereda valguse käes pettis ära. Jälle üks õppetund.

Tundub, et astuda on jäänud vaid üle koera saba. See koera saba osutus väga tülikaks tegelaseks. Sulgurid lihtsalt ei ulatunud nii kaugele, et nende vastused saaks korralikult ukse külge kinnitada. Pidime "aretama" väikesed kannad. Nende paigaldamisega läks sisuliselt terve päev, sest tegu oli "rätsepatööga". Tagantjärgi tarkusena oleks pidanud "lõige" olema pisut erinev tehtust. No, mis seal ikka - jälle õppetund.

Nii saigi läbi meie kuulsusrikas "merereis". Oli rõõmu, oli muresid, palju õppimist ja panustamist, pingutusi ja eneseületamist, uute sõprade leidmist kui ka olemasoleva sõpruse kinnistumist.

Saime oma tööga valmis. Kui meie restaureerida oleks ka järgmised kolm kappi, kindlasti teeksime seda paremini, sest oleme saanud väärtusliku kogemuse.

Lõpp hea, kõik hea! Koos lõppenud praktikaga sulgeme kõik lahtised otsad. Meie lahkudes on kinni ka Lahti. Või...ma ei tea. ega vist ei ole ka . Kes tahab, saab ise järele vaadata. Vaadata siin on!

# data[].attributes.attachment_link.title
HKHK mööblirestauraatorid Lahtis praktikal. 2017 kevad.

# data[].attributes.attachment_link.description
Mäenõlvad ei ole veel lumest puhtaks sulanud. Kohati on lumekate isegi 30-40 cm paks, aga suuskadega alla enam ei tuleks. Mõne lume alt väljasulanud "kiilaka" pind näeb välja justkui oleks rõugetest puretud. Kes võiks selle peale tulle, et samal ajal, kui suusatajad mäge üles-alla triigivad, käib lumekatte all näriliste suur pidu ja pillerkaar.

# data[].attributes.body
Hooldustöö praktika, 2017 kevad

# data[].attributes.attachment_link.description
Täna hommikul helises äratuskell 3.15. Hommikusöök koosnes sellest, mis veel kapis järgi oli. Tegin ka kaasa võileiva ning lisaks rändasid kotti õun ja banaan. Takso saabus õigeaegselt ja mind ning Katit saatis ära meeletu vihm. Sellist vihmasadu, kui täna oli, ei olnud ma kuu aja jooksul näinud.

# data[].attributes.body
Evelini ja Kerly praktika 2017

# data[].attributes.body
Anu Udula, 2017 Prantsusmaa

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Viimati lisasin postituse aprilli alguses, kahjuks varem ei olnud aega ning rolli mängisid ka väga väga väga ilusad ilmad, ükspäev oli lausa +30 kraadi sooja ja taevas täiesti pilvitu. Selliste ilmadega ei soovi üldse nelja seina vahel ja arvutis olla.

Samuti viimasel nädalal olid mul õhtud enamasti sisustatud, olles toredas seltskonnas.

Nüüd proovin selle postitusega Prantsumaa praktikablogile kriipsu alla tõmmata :)

Pühapäeval ja esmaspäeval (2-3 aprill) olid taaskord vabad päevad. Esimesel päeval lebotasin ja koristasin.

Teisel päeval läksin linnapeale, kuna fantast ilm oli.

Jalutasin Napoleon'i väljakul ning esimest korda sain siseneda väljakul asuvasse kirikusse, kuna pidevalt on kirik kinni olnud.

Ringkäigu lõpetasin ühes väikses kohvikus, kust tellisin endale šokolaadi mousse magustoidu ja mõnusalt suure kakao.

Töönädalal midagi uut juude ei õppinud, tegin samu asju, mida olin teinud eelmistel nädalatel, mousse'd, puuviljasalatid, köögiviljade tükeldamised jne. Postituses räägin rohkem väljasõitudest, õhtustest tegevustest. :)

Mitu korda sel nädalal keset tööpäeva mõtlesin, et saan varsti koju ning midagi pole plaanis teha, et jess, saan blogi kirjutada aga keset autosõitu tavaliselt küsiti, ega sul tänaseks plaane pole?. Mina muidugi vastasin, et ei ole, kuna kui on valida arvuti või siis väljasõit kuskile, mida sa siis valiksid?

Ükskord pakuti välja, et lähme Nantesse kaubanduskeskusesse šoppama. Alex ja Nathalie lähevad varsti Slovakiasse ning nad tahtsid reisi jaoks asju osta.

Kaubanduskeskus oli suur, erinevad riidepoed, Ikea ja suur toidupood. Sain endale mitmeid vajalike asju, mis on siin odavamad aga Eestis kallimad.

Lahe on see, et kaubanduskeskuses ja üldse linnas on väga palju rohelist. Vesi, puud on toodud kaubanduskeskusesse.

Toidupoes jäi silma uhke juustulett, kus oli minu meelest kõik võimalikud juustutüübid esindatud. Ma ei teadnud, mida osta endale aga huvipärast küsisin müüja käest, kas ta inglise keelt kõneleb?

Minu suureks üllatuseks rääkis ta vabalt inglise keelt, siis pikalt arutasime, mis juustu soovin, kas midagi veini kõrvale või siis midagi ainulaadset.

Ostsin lõpuks kolm erinevat sorti juustu. Maitsete poolest on kõik keskmised aga kuidas need sõna otseses mõttes haisevad on päris hull.. nõrganärviline võib ainuüksi lõhnast pildi tasku panna.

Üks juust on hea valge veini kõrvale, see on kõige ohutum neist kolmest.

Teine juust on roheline, pesto ja basiilikuga. Maitse on super, kuid lõhn on natuke ebameeldiv.

Kolmas juust on Lõuna-Prantsusmaalt, seda müüja soovitas kuna on ainulaadne. Juust on tehtud söödavatest lilledest, pealiskihis on lillede kroonlehed ning juustu sees on ka neid. Maitse on juustul väga hea, unikaalne. Aga lõhn on sellel juustul kõige hullem. Selle juustu tõttu ma küsisin luba, et ehk saan töö juures kasutada vaakummasinat.. kuna mu terve tuba haises selle järgi.

Peale šoppamist võtsin ühe kohvi ning siis juba suundusime tagasi La-Roche-sur-Yon'i.

Jõudes ühiselamu juurde, korjasime Emili peale ning suundusime Mac'i õhtust sööma.

Pildil on ostetud juustud, kõige vasakpoolsem on siis kõige unikaalsem ja lõhnab kõige hullemini.

Keskel on valge veini kõrvale sobilik juust, paremal on roheline juust basiiliku ja pestoga.

Kolmapäev möödus kiirelt ja midagi erilist ei teinud.

Tükeldasin erinevaid seeni ning hulganisti peterselli.

Kolmapäeval peale tööd käisin linnapeal jalutamas, käisin siinset juustupoodi külastamas-väga nigel valik võrreldes Nantes'e kaubanduskeskuses olevaga. Silma jäi ka üks veinipood, kuid midagi meelepärast endale ei leidnud.

Tavaline on see, et kui käid linnapeal ostad endale croissant'e.

Neljapäeval töölt ühiselamu poole sõites küsiti taaskord, ega sul õhtuks plaane pole?
Polnud pikemat mõtlemist, korjasime Emili peale ning suundusime taaskord Nantes'e poole, kuid seekord läksime linnapeale. Sõites autoga tänavatel jäi mulle kaugelt silma atraktsioon.
Tuli välja, et see on üks osa lõbustuspargist. Mina jäin seda jõllitama ning Emil mu kõrval läks elevusse, kuna ma ei ole sellise asjaga kunagi sõitnud.. ja seetõttu võtsime suuna lõbustuspargi poole. Jalutades lõbustusparki jäid teepeale mõned vaatamisväärsused.

Nägin ära ühe uhke kiriku, oli väga suur ning kaunis.
Ei mahtunud ühe pildi peale.

Pildil on tüüpiline maiustus Chichi, mida süüakse koos Nutellaga või niisama.
Ülimaitsvad ja sõltuvust tekitavad.

Reede oli töö juures vaikne, sai tehtud ettevalmistusi ja pesta nõusid.
Õhtul läksin välja õhtustama Slovakkia poistega, läksime ühte restorani.

Endale sai tellitud kalaroog ning magustoiduks kuum šokolaadikook, neil on see võrratult hea.

Õhtu lõpetasime piljardit mängides ja õlut nautimas.

Laupäev oli eelviimane tööpäev restoranis ja nii vähe tööd pole enne olnud. Rolli mängisid vist ilusad ilmad ning inimesed olid läinud ookeani äärde, kuid laupäeva õhtuse grupi jaoks sai tehtud natuke ettevalmistusi. Peale tööpäeva sai tehtud mõned pildid suurest saalist ning peale õhtust vahetust käisin õues pildistamas, restoran on väga ilusa koha peal ning tuled õues annavad hoonele romantilise hõngu.

Pühapäev ehk mu viimane tööpäev oli kiire, esimest korda siin oldud aja jooksul tundsin, et teen tööd :). Kuulsin, et iga pühapäev pidi selline olukord olema.

Viimaseid hüvastijätte me ei teinud, kuna tuli välja, et teisipäeva õhtul, kui on mu viimane õhtu siin Prantsumaal, tahab restorani omanik mind välja viia, viimasele dringile.

Esmaspäev on siis see päev, kus me põrutasime rongiga ookeani äärde. Jehuu!!

Ilm selleks oli super. Seltskonnas olid meil Hispaania tüdrukud, Eesti poisid ja mingi tüüp, kes oli vist prantslane?

Olime rannas oma viis tundi ja mina uudistasin ringi, jalgupidi ookeani vees, samal ajal korjates kive.

Eesti poisid läksid ujuma, kuidas nad seda suutsid? Ei kujuta ettegi, vesi oli päris jahe.

Õhtul taaskord sai mindud Slovakkia poistega, Alexi ja Nathalie'ga piljardisse.

Teel kesklinna, soovisid poisid raha välja võtta. Läksime pangaautomaadi juurde ning üks poistest läks siis raha välja võtma, aga keegi ei märganud seda, et Alex ootas meid.. ta oli oma korteri akna peal, viiendal korrusel, pesukauss vett täis... ja järsku tuli veekohin, päris mitmed meist said veega pihta ja mitte ainult üks kord.

Teisipäeval oli põhiline, et toad korda, viimased ringid linnas, kes soovis midagi kodustele veel osta.

Õhtul suundusime baari, koos Alexi, Nathalie, Emili ja restorani omaniku perekonnaga.

Jutustasime toredasti pubis õlleklaaside ääres ning restorani poolt tehti ka kingitus. Hiljem suundusime restorani, kuid viimased hüvastijätud restorani omaniku ja tema perega tegime pubis.

Ülejäänud seltskonnaga sõime õhtust ning suudusime ühiselamusse.

Hüvastijätud läksid päris pikale, ülejäänud Slovakkia poisid tulid samuti hüvasti jätma. Saime nii toredasti läbi, olin küll ainult kuu aga sellest piisas, et nendega hästi läbi saada.
Jutukäigus tuli väike idee, ma võiks minna kunagi Slovakkiasse või nemad võiks tulla Eestisse.

Kolmapäeva lõunal hakkasime tagasi tulema Eestisse ja õhtul pool üksteist olime õnnelikult kohal ja meid tervitas täiesti tavaline külm Eesti ilm.

Väga kurb oli nii toredast seltskonnast ja kohast lahkuda, olin küll ainult kuu seal ( oleks kauem, kui vaid saaks!!!!) aga sellest piisas, et saada endale toredad sõbrad, veeta ülimõnusasti aega ning näha Prantsuse kööki väikses koduses restoranis, kus kõik suhtuvad üksteisesse nagu pereliikmetesse.

Ja sellega teen lõpu oma toredale seiklusele Prantsusmaal :)

# data[].attributes.attachment_link.title
Avasta, naudi, kokka - minu kuu Prantsusmaal

# data[].attributes.attachment_link.description
Viimati lisasin postituse aprilli alguses, kahjuks varem ei olnud aega ning rolli mängisid ka väga väga väga ilusad ilmad, ükspäev oli lausa +30 kraadi sooja ja taevas täiesti pilvitu. Selliste ilmadega ei soovi üldse nelja seina vahel ja arvutis olla. Samuti viimasel nädalal olid mul õhtud enamasti sisustatud, olles toredas seltskonnas.

# data[].attributes.body
Hooldustöötajate praktika Taanis vanadekodus 2016 kevadel

# data[].attributes.attachment_link.description
Minule meeldis Taanis väga, kuid meil ei vedanud seal ilmaga. Nagu ka kohalikud ütlesid, et selle aasta 2016 aprill on üks külmemaid, mida nad on kogenud. Kuna olin kursis, et Eestis on veel hullem, siis see mind ei häirinud. Looduses on ka palju sarnast meie enda kodumaaga, kuid nii palju põlde ja künkaid meil ei leidu.

# data[].attributes.body
Hooldustöö eriala 2016, London

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Natuke ka koduhooldusest.
Koduhooldus on Inglismaal nagu veidi vaeslapse kingades.Ja valitsus soosib ja pooldab ning toetab väga seda, et inimesed ikka võimalikult kaua oma kodudes elaksid ja kogukonna tegemistest osa saaksid.Koduhooldus on väga-väga kallis ja tavaliselt näeb see välja nagu tule toomine selle jaoks, kes ootab seal kodus.Enamasti veedab hooldaja ühes kohas 15-20 minutit,maksimum tund. Päevas käib hooldaja kolm korda, hommikul tuleb aitab riidesse panna, annab rohud, paneb söögi ette ja läheb. Lõuna ajal tuleb teine hooldaja, teeb ka kiirelt ,mis hädavajalik ja läheb ning õhtul tuleb kolmas, kes teeb ka hädavajalikud asjad. Kui vaja ka koristatakse,käiakse poes. Kellegil ei ole aega sinuga rääkida ja istuda seal.Linn on suur ja vahemaad on suured, aega lihtsalt ei ole.Üldiselt käivad ka piirkonna arst ja õde kodus vaatamas ja teevad vajalikud protseduurid(süstid jne).Tööle minemise osas oleme nüüd kuulnud vastakaid arvamusi, on öeldud ,et ka tööle minemine tuleb kinni maksta, mis teeb koduhoolduse ka kalliks ja on öeldud, et ei maksta. Äkki on piirkonniti erinev, kuigi seadus on üks, ei teagi.
Samuti on olemas ka selline koduhooldus, kus hooldaja elab hooldatava juures 5 päeva, nädalavahetuseks läheb koju.Aga siis tuleb jälle võõras inimene ,mis tekitab omakorda segadust.Ja muidugi kui hooldatav on dementne või alzeimeri haige, siis sellest et hooldaja viimane kord käib kell kaheksa õhtul on vähe kasu.
Koduhooldus siis makstakse kas riigi poolt kinni või maksab inimene ise,kui tal on selleks vahendeid.Üldiselt kehtib ka siin siiski see, et mida rohkem raha, seda parem teenus, nii avahoolduses kui hooldekodus.Kui ei jaksa maksta, maksab riik ,aga siis on ka teenuse tase veidi teine.

# data[].attributes.attachment_link.description
Natuke ka koduhooldusest. Koduhooldus on Inglismaal nagu veidi vaeslapse kingades.Ja valitsus soosib ja pooldab ning toetab väga seda, et inimesed ikka võimalikult kaua oma kodudes elaksid ja kogukonna tegemistest osa saaksid.Koduhooldus on väga-väga kallis ja tavaliselt näeb see välja nagu tule toomine selle jaoks, kes ootab seal kodus.Enamasti veedab hooldaja ühes kohas 15-20 minutit,maksimum tund.

# data[].attributes.body
Gea ja Katrini mööblirestaureerimise praktika, 2016

# data[].attributes.attachment_link.description
Gea proovis veebaasil lakile kanda Osmot (õlivaha) ja see tulemus oli kõige lähedasem kui mitte öelda sama mis originaalviimistlus. Seega oli otsustatud, veebaasil lakk uuele/asendatud spoonile ja seejärel õlivaha kogu pinnale. Lakk kuivas kiirelt ja tunnikese pärast kandsime ka õlivaha kummutile. Kuivamisaeg 12 tundi. Siis kähku viimaste "oma projektide" kallale.

# data[].attributes.body
Esimene IT grupp Londonis, 2015

# data[].attributes.body
Mööblirestaureerijad, 2016 kevadel

# data[].attributes.attachment_link.description
Oleme siinsed pargid risti ja põiki läbi käinud ja jooksnud. Põhimõtteliselt saab linnale ringi peale teha nii, et sa pargist väljagi ei tule. Peaaegu. Väga vahva! Mõni park on nukramas seisus, mõni rõõmsamas. Meie jaoks on tähtis on, et saab roheluses liikuda. Küllap kunagi ka unarusse jäetud pargid korda tehakse.

# data[].attributes.body
Mööblirestauraatorite praktika 2015

# data[].attributes.body
Kadi blogi, majutusteeninduse praktika 2015

# data[].attributes.headline
Mirjami ja Tiina seiklused Alam-Sileesia pealinnas Wrocławis ...

# data[].attributes.subject
Mirjami ja Tiina seiklused Alam-Sileesia pealinnas Wrocławis ...

# data[].attributes.body
ehk Mööblirestauraatorite praktika Poolas 2015 kevadel

# data[].attributes.attachment_link.title
Mirjami ja Tiina seiklused Alam-Sileesia pealinnas Wrocławis

# data[].attributes.attachment_link.description
ehk HKHK Mööblirestauraatorite välispraktika Poolas, Wroclawis ajavahemikul 15.03 - 04.04 2015

# data[].attributes.body
Aileni blogi, loodusturismi korralduse eriala, 2014

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hommikuks on kindel plaan olemas - rattale. Hirmus loodusturismi isu on peal. Canilt laenutatud ratas on just tänast päeva oodanud.
9.30 on start.

Ta'Qali.
Vaatan uuesti üle Natural Parki. Viimati olin siin kohe esimestel päevadel muusikafestivalil ja õues oli juba pime. No tore väike männipark on aga erilist lilleilu siit ei leia.
Ta' Qali park loodi alles pärast 1950-ndaid. Enne see oli sõjaväelennukite baas. Tänapäeval on sõjaväe angaarid kasutusel Ta Qali käsitöökeskusena. Saab vaadata, kuidas meistrid teevad oma asja ja muidugi kaasa osta - klaasikunsti, sepiseid, keraamikat, nahka ja pitslinikuid.
Kuulsa Midina Glassi toodangu jaoks on ka eraldi hoone. Tuuri saab teha klaasipuhujate juurest läbi ja terves suures poes.﻿

Ja hommikukohvi saab siin ka muidugi :) Huvitav seik, et kõrvallauas istuvad kaks inglise keelt kõnelevat prouat, üsna British aga mitte millestki ei saa aru. Ma nagu oleks öö jooksul inglise keele ära unustanud :O
Sõit jätkub.

Rabat. Busket Garden. Verdala Palace'i ümbrus.
Verdala palee on presidendi suveresidents ja sinna praegu sisse ei lubata. Busket Gardeni juures on suurepärane võimalus mööda vanu teid ka mäekülge mööda alla tulla. Koos rattaga ma seda teed siiski ei võta :)
﻿﻿
Kõõlun niisama natuke ümbruses, teen paari briti seenioriga juttu ja paneme koos mulle sihiks sõita edasi Dingli suunas. Nende brittide jutust saab jälle aru. Nii et kõik on korras.
Mööda väikeseid külateid mäest alla ja rohkem jälle üles - nii jõuabki varsti Dingli kaljudeni. Tõeline rattamatka tunne tuleb neid radu sõites.
Ma pole üle nädala Dinglil käinud ja kaljude äärele jõudes on nad täpselt sama mõjusad nagu esimest korda nähes. Päriselt on ka lihtsalt suurepärane vaade. Meri ja taevas sulavad siin eriliselt ühte ja mõlemad on nii sini-sinised. Ma arvan, et kõik ilusamad sinise toonid on Maltal olemas. Keegi ju tagant ka ei kiirusta, saab rahulikult õhata siin mõnda aega...

Kui juba vähegi raatsin, liigun mööda kaljudepealset rada edasi. Rada kulgeb nii, et meri jääb kaugemale ja paremale mäkke jääb enne Busketi juurest pildistatud rist. Selge, tuleb pööre paremale.
Risti juurest avaneb vaade poolele Maltale.

Risti juures on ka väike kabel, kus on end sisse seadnud tuvid. Sellises paigas tekitab tuvide koogamise häälte kuulmine tunde nagu kabeli räägitaks juttu.
No ja teiselt poolt risti leiab jälle järgmise raja kust mäest alla kimada. Kogu sellel loodusmatkalisel rajal pole ma kohanud hingelistki. Kuni esimese auto ilmumiseni sellel laskumisel. Õnneks ma olen just seisma jäänud, et tagasivaates veel pilti teha. Autos on kaks tüdrukut kaartidega orienteerumas.

Ghar Lapsi
Siinsel maastikul pole rattaga liikudes kaarti vajagi - jõuad kõrgemale kohale, siis sead järgmisesse punkti sihi valmis või keerad lihtsalt teeotsast ära, mis huvitav tundub. Piirkond on asulatega või põldudega nii tihedalt asustatud, et tupikusse viivaid teeotsasid pole veel olnud. Enne templite juurde jõudmist on jälle võimalus paremale ära pöörata - silt näitab Ghar Lapsi, 3 km. Tee kulgeb ühtlaselt ja kiiresti mäest alla. Ghar Lapsi on sukeldujate ja snorgeldajate üks lemmikkohti. Kõrgemal asuvate koobaste varjus saavad ka puhkajad ilma päikese käes praadimata mõnusalt puhata. Peamiseks tõmbenumbriks on muidugi vesi. Ratta pealt karsumm vette.
﻿
Teen juttu veel ka ühe daamiga. Lisaks aitab ta mu hädast välja eriti tugeva päikesekreemi pakkumisega. Juba rattaga sõites oli tunne, et nägu on justkui pannil ja nüüd pärast ujumist on kreem lausa eluliselt vajalik. Siit ka soovitus kõigile tulevastele puhkajatele - 20 SPF on liiga vähe!
Aga kena prouaga jätkub meil juttu kauemaks. Kuulen järjekordse huvitava loo maltalase juurtest ja rahvuste segunemisest. Kuigi Maltal sündinud ja kasvanud, ei näe naine üldse maltalase moodi välja, ta ise arvab, et oma briti juurte tõttu. Ta on abielus samuti maltalasega ja laps on hoopis palju tumedam. Koos vaadates ei pakuks üldse, et ema ja tütar. Ja kaasas olev väike sugulane on jälle hoopis teist nägu, sest tema on poolmaltalane ja poolvenelane. Kuna nad elavad kõik Siggiewis saan ka lähemalt küsida saabuvate Festa pidustuste kohta. Naise töökoht on minu kodu lähedal Ta'Qalis resideeruvas USA saatkonnas, nii on huvitav ka see, kuidas ta oma sealset tööd kirjeldab.
Enne liikuma hakkamist saan kohalikus restos maitsta veel ka ühte Malta rahvusrooga - spagettid küülikukastmes. Lisandiks muidugi ka herned, nagu siin vist igale söögile lisatakse. Tean kallist grupikaaslast, kellel seda kuuldes küll Malta söökide isu kaob :) Aga söök on hea ja ei jää õnneks DiB köögile alla. Söömise käigus saab veel kohaliku onuga juttu puhuda, templite külastamiseks olulise näpunäite kõrva taha panna ja jutuajamise lõpetuseks on juba ka küllakutse saadud. Soovi korral järgmise külastuse korral ka öömaja. Oh, vahvad on nad siin! Kardan, et iga vastutulejaga jutuotsa avamise soon tuleb Eestis taas kinni toppida.
Ja nüüd tubli makaroniportsu toel tirinal mäest üles. Ja lõpuks ka templite juurde.

Hagar Qim ja Mnajadra templid
U 5000 aastat tagasi saart asustanud erakordselt arenenud kultuurist pole säilinud muud, kui megaliitsed monumendid. Selle kultuuri päritolu ja saatus on mõistatuseks tänapäevani. Praegu on mõlemad templite alad kaetud hiidtelgiga, et kaitsta otsese päikesevalguse ja suurema tuule eest.
Mnajadra templite väravas korjab turvamees värsket rohelist kraami kilekotti ja kui ma küsin, et kas see on päris rukola, läheb onu täiesti elevile rabab lehekese hammaste vahele, annab teise poole mulle: "YES!! Real rucola, very real, like everything else here!"
Igal juhul selles kõrbekliimas midagi nii rohelist metsikult kasvamas näha on väga huvitav.

Siin on tähistatud ka kaks matkarada. Tõstan ratta kibuvitsapõõsasse ja uurin veidi ühte ja teist. Soovitan kindlasti taime- ja loodusehuvilistel külastada, sest rada on tähistatud paljude infotahvlitega ja lisaks saab lasta silmal puhata supervaadetel. Kahjuks ma ei jõua neid jalgsi läbi teha, sest õhtune töövahetus on veel ees ja jube kiireks läheb.

Siggiewi - Zebbug - Qormi - Attard
Sellel trajektooril tagasi. S-s pannakse eelseisvateks festa pidustusteks linnaplatsile ilutulestikku üles. Autode tõkestamiseks on küll mõned piirded ette pandud aga muid ettevaatusabinõusid polegi. Mul on seni veel veendumus, et need päevased ilutulestikud ongi paigaldajate nö vahepalaks lendu lastud proovitööd :)
Zebbug - kuna tänavasildid on kergelt vasakukäeliselt paigaldatud, siis kodulinna asemel õnnestub veel ka Qormis ära käia. Sealt põlluteid kasutades lõikekatega kodu poole.
﻿
Ka Qormi linna veerde põldude veerde paigaldatakse ilutulestikku. Kuna mõlemates linnades on samal ajal festad, siis kindlasti on ilutulestik tavapärasest veel võimsam, sest kaks linna üritavad teineteist üle trumbata.
Kodu, dušš ja tööle.

Õhtu Diar il-Bniet's
Õhtune meeleolu restoranis enne õhtusöökide algust on nagu suurema peo eel. Lauad on kaetud, enamuses neist juba ka ette reserveeritud. Köögis on kõik valmis. Meeleolu täiendamiseks liigub meie tänavat pidi ustest mööda protsessioon. Lauldakse, eestkõneleja järgi öeldakse palveid ja kogunetakse palvekeskuse juurde.

Kl 7-9 täitub maja pilgeni, isegi lisakohad otsitakse kõik välja. Köögis toimub tõeline žongleerimine, et kõik see seltskond ära toitlustada. Tellitakse korralikult - ikka eelroad, pearoad, magustoidud.

Portsud on tohutult suured, veini ja teisi alkohoolseid jooke valatakse ilma mensuurita ja Kerstini (kõige päikeselisem ja toredam poiss siin) ülihea teenindamise juhtimisel läheb aeg jube kiiresti.
Koju - türklaste juurest kõigile pitsad - poisi peole - ise ilma unenägudeta unne ...

# data[].attributes.attachment_link.description
Hommikuks on kindel plaan olemas - rattale. Hirmus loodusturismi isu on peal. Canilt laenutatud ratas on just tänast päeva oodanud. 9.30 on start. Ta'Qali. Vaatan uuesti üle Natural Parki. Viimati olin siin kohe esimestel päevadel muusikafestivalil ja õues oli juba pime. No tore väike männipark on aga erilist lilleilu siit ei leia.

# data[].attributes.body
Anu ja Arvo blogi, loodusturismi korralduse eriala, 2014 suvel

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
...ehk kuidas kaks "eestimaist sardiini" Sardiinias agriturismot kaevad.

Peale varajast ärkamist (veel kodus), peale kolme erineva lennukiga lendamist, läbi mitme lennujaama hulkumist, oleme päral. Oleme Sardiinias! Juhhuu, päike!!!?...mmm, tegelikult mitte eriti. Kohale jõudes oli ilm suht pilvine.

< Peale suurt käimist ühest lennujaama otsast teise, avanes ootesaalis selline vaatepilt ( Saksamaal). :)

Cagliari (nn. Sardiinia pealinn) lennujaamas olid meid vastu võtmas võõrustava agrotalu peretütar Elisa koos oma poisiga.

Kõigepealt tiirutasime pea tund linna peal ja otsisime parkimiskohta, et sööma minna.

Einestamise ajal, ühes pizzerias, hakkas vihma kallama, see ei kestnud küll kaua, kuid muidu siin ei saja mitu kuud, kui tundub, et me tõime vihma ja äikese endaga kaasa.

Hiljem espressopaus Elisa ühikatoas (Elisa õpib linnas majandust) ja tutvuma mõndade Cagliari vaatamisväärtustega.

Kunagise Sardiinia Kuningriigi aegne kuningapalee, kus ka praegu mingeid linnaistungeid peetakse.
Palees käisime ka sees ringi ja... oli äge!

Autosse ning läbi hullumeelse lõunamaise liikluse(hiljem räägime veidi sellest ka lähemalt) teele Tortoli linna poole, millest 6-7 km kaugusele jääbki „agriturismo Nuraghe Murtarba" (meie talu). Peale pea kahetunnist sõitu jõudsime kohale.

Esimene mulje ei olnud just hõiskama panev: vääga auklik ja kehv tee, mis taluni viis, ümberringi suhteliselt kollakaspruun kuivus mõne õitsva põõsa- ja kaktusega.

Talu õuel uitavad läbisegi vabalt ringi koerad- kassid, sead- kitsed, kitsedel kellad kaelas kolisemas... Aga mulje hakkas tasapisi paranema, kui olime tutvunud meile antud rõduga toaga ja pererahvaga ning hiljem vitsutanud sisse rikkaliku õhtusöögi mitmete kohalike jookidega.

Elu Sardiinias võib alata!

# data[].attributes.attachment_link.description
Peale varajast ärkamist (veel kodus), peale kolme erineva lennukiga lendamist, läbi mitme lennujaama hulkumist, oleme päral. Oleme Sardiinias! Juhhuu, päike!!!?...mmm, tegelikult mitte eriti. Kohale jõudes oli ilm suht pilvine. < Peale suurt käimist ühest lennujaama otsast teise, avanes ootesaalis selline vaatepilt ( Saksamaal). :) Cagliari (nn.

# data[].attributes.body
Loodusturismi korralduse eriala 2014

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Seekord on siis avastamist väärt Aadria mere rannik ja sinnasõidu tee peale jäävad vaatamisväärsused. Loodusturismi praktikant Tiina on väga hea praktika juba ette ära teinud reisi korraldamise näol. Tõsi küll, talutöödest vabadel öötundudel, seega palume lugeda meie praktika tunde ka ööde arvelt.

Külastame Postojna piirkonda, maailma vanimat hobusekasvandust Lipicas, mereäärset väikelinna Portoroži ja mille külje all piraatide linn Piran.

Meie reisiplaani lööb pea peale Tiina katkiläinud kaamera - seega, kõige esimene asi - kaamera remont. Interneti ja Barbara kaasabil õnnestub leida Ljubljanas fotopood, kes on vastutulelikult valmis kaamera koheselt kiirremonti vastu võtma, varuosa tellitakse Brüsselist ja imeväel ongi järgmiseks päevaks kaamera taas töökorras. Täname kiirkullereid ja fotokaparandajaid!

Postojna lähedal on väga ilus park - Krajinski park. Jõgi voolab maa peal ja maa all...

Tasus külastada ka Predjama kindlust, väga uhke nii seest kui väljast.

Koopad ja stalagtiidid, kuna külastasime erinevaid koopaid, saime ka erinevaid muljeid. Esimene, Postojna lähedal, Križna jama koobas oli selline nö. "mitteturistikas", kuid siiski külastamiseks vajalikud jalgrajad olid seal olemas, samuti varustati meid kummikute ja taskulampidega, sest koopas puudus elektrivalgus. Giid Igor oli vägagi sarmikas tegelane, kuid ennast ära rääkida, etsaaksime pikema ekskursiooni, mis viiks ka kaugemal olevatesse koobastesse ja järvede juurde, ta ei lsknud.

Kuna meil ei õnnestunud seda ekskursiooni ette tellida, siis pidime piirduma 1 tunnise matkaga mis viis kõigestesimese järveni. Tellides on võimalik valida 4 või 7 tunnine matk. Kokku on koobastes 13 imeilusat järvekest.

Teine koopakülastus oli eelmisest vägagi erinev - tegemist siis turistikohaga Škocjanske jama - ja jutud kohe teised - kassasabad, parklad ja turistegi süle ja seljaga - kes Pransusmaalt-Saksamaalt, kes Iirimaalt, oli ka kohalikke. Kuna ajaliselt jõudsime sinna väga õigel hetkel, siis õnnestus võtta kaks matka. Mõlemad matkad u. 2 km ja poolteist tundi pikad. Esimene matk maa peal, teine maa all. Kui maa peal matkates võis teha pilte nii palju kui jaksasid, siis koopas olid teised lood - kategooriliselt keelatud! Isegi kaelas ei tohtind fotokaamera rippuda, ähvardati kohe ära võtta...

Giidid rääkisid kolme keelt ( saksa, itaalia ja inglise keelt), oli ju koobaste asukoht piiride lähedal. Niisiis koopad tuledemeres, suuremad ja väiksemad s talaktiidid lagedest alla rippumas ja stalagmiidid maast välja kasvamas. Hämmastav, mida loodus suudab sadade aastatuhandetega luua ja imekspandav, et inimesed leiavad maa alt sellised imed üles!

Lipica hobusekasvandus - Ele lapsepõlveunistus, mille täitumiseni läks üle 40 aasta. Hobusekasvatust ja hobuste arendust aastast 1580 - Napoleoni aegsed tallid, muuseum, kirik ja hobused ise, märad ja varsad koplites söömas. Unustmatu ja samas - hakka või uskuma, et soovid võivad iseenesest ka täituda.

Portorož- sellised tore tänav viis meid kesklinna.

Nova Gorica ja Idria - taaskord väga kaunis piirkond, kus valitseb mägine maastik, ületasime ka mäekuru, kus vaevu mahtus meie väike auto ära. Paljalt mõte, et kui nüüd järgmise kalju tagant metsaveoauto vastu peaks tulema, siis ta peaks vist oma nokaga meid õhku tõstma. Vastu tuli vast 4 autot ja suisa uskumat, et viimne kui üks tuli justnimelt sellises kohas, kus väike teelaiendus tehtud oli - nagu tellitult. Orgu jõudes oli Elel küll tunne, et lööks risti ette - aga kuidas - no ei oskagi - oli see paremalt vasakule või siis vasakult paremale. Meieisa palve vist tuleks kergemini välja.

Nova Goricas vaatasime sildu ja Idrias sinisinist Metsikut Järve.

Natuke seiklemist ning Ljubljana - täname sind meie püha GPS ja Vanajumal!

Ongi terve kuu möödas, jõudsime õnnelikult ja tervelt lennujaama, kodu ootab...

Täname kõiki, kes viitsisid lugeda ja meie tegemistel silma peal hoida!

# data[].attributes.attachment_link.description
Seekord on siis avastamist väärt Aadria mere rannik ja sinnasõidu tee peale jäävad vaatamisväärsused. Loodusturismi praktikant Tiina on väga hea praktika juba ette ära teinud reisi korraldamise näol. Tõsi küll, talutöödest vabadel öötundudel, seega palume lugeda meie praktika tunde ka ööde arvelt.

# data[].attributes.body
2015, Hørves

# data[].attributes.body
2015, Dresdenis

# data[].attributes.body
2014, Hørves

# data[].attributes.body
Loodusturismni korraldajad Janno ja Kätlin Soomes, Joensuus

# data[].attributes.attachment_link.description
Sellega meie tänane programm ei piirdunud. Pakuti võimalust minna põgusalt tutvuma piirkonnas asuvate teiste majutusasutustega. Selle reisi võttis meiega ette Ari. Lähemalt saime tutvuda Valkeisen Loma ööbimiskohaga, kus saabus meie päeva tipphetk. Saime mõlemad elus esimest korda seista põhjapõtrade kõrval ning neid puudutada.