# data[].attributes.body
Suunnittelu:
Olen suunnitteluuni tosi tyytyväinen. Työskentely sujui ideoinnista asti ilman ongelmia. Tiesin jo etukäteen, että tällaisessa ideoinnissa ja suunnittelussa on tärkeää pitää mieli avoimena, eikä heti lukkiutua ensimmäisinä mieleen tuleviin ratkaisuihin. Minulle on ok, etten ideoinnin alkuvaiheessa vielä tiedä, mikä on lopullinen tuote, tai edes tehtävänanto. Suunnitelmani lähtökohta oli ennakointikertomuksemme kirjekorpissa. Halusin myös tehdä käyttötuotteen itselleni. Tarpeeksi avoin tehtävänanto mahdollisti sen, että sain suunniteltua omannäköisen tuotteen, ja tehdä kaikki ratkaisut omista lähtökohdistani (taidot, tarpeet, ideat) käsin. Minulla ei ollut sellainen olo, että suunnitteluani oltaisiin rajoitettu, vaikka raameina työskentelylle olikin ennakointikertomuksen ideat ja villan työstäminen huovuttamalla. Teknistä suunniteltavaa huovuttamisessa oli lähinnä mitoituksessa, jonka määräsi läppärin koko. Nahkayksityiskohdat ja kiinnitysemekanismi määräytyivät työskentelyn edetessä kokeilemalla, miltä eri ratkaisut näyttäisivät. Testasin tekonahan suikaleilla, mikä näyttäisi hyvältä, ja päätin mitat sen perusteella. En siis aluksi tehnyt visuaalista suunnitelmaa paperille. Tämä oli jokseenkin uusi työtapa minulle, sillä yleensä tiedän hyvinkin tarkkaan, mitä olen tekemässä, ennen kuin aloitan työskentelyä ollenkaan. Voisi sanoa, että suunnitteluni oli materiaalilähtöistä ja työskentelyn aikana esiin tulevien ongelmien ratkaisua (esim. vahvikkeiden tarve).

Tekeminen & tuote:
Huovutuksen ehdin tehdä valmiiksi Raumalla ensimmäisen lähijakson aikana; muu työskentely jäi kotitehtäväksi. Kalenterini oli aika kiireinen, ja päädyin tekemään työn valmiiksi yhdessä päivässä, ja oli kyllä tehokas rupeama! Verrattuna kouluissa yleiseen tapaan (1-2 opetuskerta/vko) tällaisena tehopäivänä pääsee helpommin flowhun, mutta kuvien ottamien ja muistiinpanojen tekeminen jotenkin aina katkaisi työskentelyn - ja tuntui välillä jopa turhauttavalta, vaikka dokumentointia työtapana fanitankin. Mietin ompelujärjestyksen valmiiksi ennen ompelun aloittamista, mikä oli hyvä ratkaisu - ommellessa ei eteen tullut yllätyksiä, koska olin osannut ajatella kaiken etukäteen. Joitain ratkaisuja tein työskentelyn edetessä, mm. käytin liimakangasta korpissa ja vetoketjun reunan nahkakaitaleessa, jotta ne pysyivät ompelun ajan paikallaan. Alareunan vahvikkeessa nuppineulojen käyttö tuntui järkevämmältä. Harmittamaan jäi valmiin tuotteen homssuisuus, joka vähentää tuotteen tyylikkyyttä. Läpän reunaan kiinnitetty vetoketju ei onnistunut supersiististi, kuten tarkoitus oli, eikä alareunan vahvike ole ihan suora. Myös kulmien ompelu käsin harmitti, mutta sitä ei voinut välttää, kun huovutus oli tehty saumattomana kaavan ympärille. Olen kahden vaiheilla, pääseekö tämä tuote käyttöön, vai jääkö se prototyypiksi. Voisin tehdä uuden vastaavannäköisen suojuksen esim. sarkavillasta saumojen kanssa, niin saisin lopputuloksesta siistimmän. Huovutetusta villasta irtoaa kuituja, jotka ärsyttävät visuaalista ja fyysistä silmää. Valmiskankaasta saisin tehtyä virheettömämmän version. En edelleenkään tykkää huovutuksesta tekniikkana tai lopputuotteena kovinkaan paljon. Olen tosi tyytyväinen korpin moderniin muotoon ja kiinnitysratkaisun omaperäisyyteen ja visuaaliseen ilmeeseen.

Dokumentointi:
Eihän tämä padlet nyt ole kovin esteettinen, ja ainakin tässä ilmaisversiossa laatikotkin hyppivät miten sattuu. Kuvien laatuun olisi ollut kiva panostaa: ottaa tarkempia ja paremmin valaistuja kuvia. Nyt sekä kirjoitukseni tässä padletissa että kuvat ovat muistiinpanojen tasolla, vaikka olisi hienoa dokumentoida painokelpoisempaa tekstiä/kuvaa. Kirjoitin käsityöprosessista, mitä mieleen tuli. Dokumentointiakin voisi suunnitella paremmin, eikä vain tehdä tekemisen vuoksi. Lisäksi on raskasta tehä koko prosessin dokumentointia yhdellä rykäyksellä. Paremmin toimii esim. juuri niin, että oppitunnin jälkeen aina lisätään uusi päivitys, silloin jaksaa paremmin panostaakin. Oma turhautumiseni dokumentointiin varmaan johtuikin siitä, että en pystynyt panostamaan mm. kuvien laatuun, koska ei vain ollut aikaa :( Padletissa kivaa on helppous muokata ja lisätä tekstiä/kuvaa jälkikäteen - lisäykset/korjaukset tallentuvat heti nettiin. Padletin yksityisyyttä voi säätää, mikä on myös plussa oppilaskäytössä.
Haasteena itselleni seuraavan käsityöprosessin dokumentoinitiin: Entä jos tekisinkin dokumentoinnin vlogina?!

# data[].attributes.body
Vetskarikiinnitysidean tyylikäs lopputulos!

# data[].attributes.body
Sisäreunan vahvike ja vetoketju ommeltu kiinni

# data[].attributes.body
Osien sovittelua

# data[].attributes.body
Alareunan kulmia ei pystynyt koneella ompelemaan, joten ne jäivät käsin viimeisteltäviksi

# data[].attributes.body
Alareunavahvikkeen lyhyet sivut ommeltu kiinni, sovittelua paikalleen

# data[].attributes.body
Korppi ommeltu kiinni (liimakangas apuna). Alareunavahvike neulattu paikalleen.

# data[].attributes.body
Vetskarin reunahan näyttäis kivalta tällee!

# data[].attributes.body
Korppi leikattu, alareunan vahvikeratkaisun pohdintaa materiaalin kanssa

# data[].attributes.body
Muistiinpanoja, mittoja, ompelujärjestys

# data[].attributes.body
Vanutuksen aikana mittausta

# data[].attributes.body
Kauttaaltaan käsitelty, ja pinta tasoittunut

# data[].attributes.body
Huovutuksen varovainen aloitus

# data[].attributes.body
Villojen asettelu kaavan ympärille

# data[].attributes.headline
Didaktista pohdintaa: Tekemisen ohjaaminen on helppoa, suunnittelun ja dokumentoinnin ohjaamiseen pitää panostaa enemmän!

# data[].attributes.subject
Didaktista pohdintaa: Tekemisen ohjaaminen on helppoa, suunnittelun ja dokumentoinnin ohjaamiseen pitää panostaa enemmän!

# data[].attributes.body
Ennakointikertomus on mielenkiintoinen käsityön suunnittelun lähtökohta, sillä sen avulla päästään eroon tuote- ja tekniikkakeskeisyydestä ja korostetaan enemmän oppilaasta lähtevää luovuutta. Menetelmä vaatii aikaa, mutta panostus kannattanee, jos oppilas sen jälkeen kokee käsityöprosessin itselleen mielekkääksi ja merkitykselliseksi. Ensin pitää tietenkin motivoida oppilas ennakointikertomuksen tekemiseen, mikä voi olla haasteellista, jos oppilaat ovat jo tottuneet tiettyyn käsityön suunnittelun tapaan.

Suunnitelma: Luonnospaperin lisäksi en tehnyt paperille valmistamastani tuotteesta mitään visuaalista tai teknistä suunnitelmaa. Itse opettajana vaatisin oppilaita tekemään näkyvät suunnitelmat, jotta voisin ohjata ja arvioida suunnittelua. Toinen vaihtoehto on vaatia visuaalinen ja tekninen suunnitelma jälkikäteen, jolloin tehtävänä oppilaalla olisi kirjoittaa teko-ohje omalle tuotteelle. Joskus riittänee, että suunnitelma on vain päässä/materiaalikokeiluissa/puhetta? Pääasia, että oppilas jollain tavoin opettajalle pystyy kertomaan, mitä ja miten käsityötä tekee. Omassa opetuksessani varaisin suunnitelmien tekemiselle paljon enemmän aikaa ja ohjausta. Suunnittelua voi ohjata valmiilla kysymyksillä, ongelmanratkaisutehtävillä, tekniikkakokeiluilla ym. Tarkoitus on opettaa myös suunnittelun taitoja ja suunnittelun dokumentoimisen taitoja! Kun vain olisi aikaa kaikkeen!

Dokumentoinnissa oppilas arvioi omaa työtään ja dokumentoinnissa kuvataan koko prosessia, jonka opettaja lopulta arvioi. Dokumentointia voi ohjata ja helpottaa esimerkiksi apukysymyksillä, joista joka oppitunnin jälkeen vastataan yhteen (keksin nämä yläkoululaisille, näitä voi keksiä/muuttaa oppilaiden kanssa sopiviksi)

Mitä tänään opit? Mikä oppimassasi asiassa on onnistumisen kannalta olennaista?

Missä järjestyksessä teit asioita ja miksi järjestyksellä on väliä?

Tee pikamuistiinpanoja työtä tehdessä.

Kuvittele, että joku muu olisi tekemässä samanlaista käsityötä. Anna vinkkejä!

Mitä et vielä tiedä? Mitä uutta haluat oppia?

Mitä ajatuksia, mielipiteitä ja tunteita heräsi työskennellessä?

Kokeile ja opi! Mitä opit tekemistäsi kokeiluista?

Opi virheistä! Kerro millaisen virheen teit ja miten ratkaisit sen?

Miksi työ ei etene?

Etsi ja kerro kiinnostavaa lisätietoa tekniikoista tai aihepiiristä omaan työhösi liittyen.

Mihin muuhun oppimiasi tietoja ja taitoja voisi käyttää?

Mikä motivoi ja inspiroi tekemään?

Ota kuva jostain mielestäsi tärkeästä/kivasta/kiinnostavasta työvaiheesta ja kerro siitä.

Miten luovuus näkyy työssäni?

Kerro materiaalivalinnoistasi ja niiden sopivuudesta työhösi. Mitä huomioitavaa valitsemasi materiaalin käytössä on?

Kerro valmistuvan työsi elinkaaresta: hoito, kierrätys ym.

Laske hinta valmiille työllesi. Mikä nostaa tai laskee sen arvoa?

Miten huomioit ekologisuuden työssäsi?

Miten suunnittelet ajankäyttöä? Mitkä työvaiheet vievät paljon aikaa?

Mikä käsityön tekemisessä on parasta?

Mitä kysyit opelta tai kaverilta oppitunnilla? Saitko hyvän vastauksen; minkä?

Millaista työohjetta käytit? Miten parantaisit sitä?

Kokonaisen käsityöprosessin lopuksi voi tietenkin arvioida omia dokumentointitaitojaan, ja loppujen lopuksi arvioida omia arviointitaitojaan!

# data[].attributes.body
Muotoilin korpin kaavan suurentamalla ensimmäistä pikkuluonnostani koko läppärisuojan kokoiseksi

Mittailin ja mallailin tarvittavat nahkaosat reunoihin sopivan kokoisiksi

Suunnittelin ompelujärjestyksen ja kirjasin sen paperille

# data[].attributes.body
Kruununappi-idean hylättyäni, pyörittelin kädessäni metallista solkea, johon voisi nahasta ommella lisäosat. Jokin siinäkin tökki. En halunnut läppärisuojukseen mitään kovaa möykkymäistä osaa. Vetoketju oli pyörinyt mielessä läppäosaa varten, sillä kaksinkertaisesta läpästä olisi saanut helposti taskun vaikka muistiinpanovälineille. Mallailin vetoketjua läpän sisäreunaan, ja sattumalta tuli mieleen kokeilla, miltä se näyttäisi läpän ulkoreunassa: superhyvältä! Problem solved! Unohdetaan tasku, mutta jätetään vetskari. Siispä: pitkä musta vetskari kiertämään läpän ulkoreunaa, ja vetskarin toinen puoli kiinni suojukseen. Olen erittäin tyytyväinen omaperäiseen ideaani, vaikka se vahingossa syntyikin!

# data[].attributes.body
Huovutuksen kuivuttua tarkastelin lopputulosta, ja totesin, että huovutus jäi vähän epätasaiseksi, ja joistain kohdista, erityisesti kulmista tosi ohueksi. Päätin, että kulmia ja reunoja täytyy vahvistaa. Ostin tekonahkaa korppia ja vahvikkeita varten. Oikea nahka olisi tietenkin ollut materiaalina kivempi vaihtoehto, mutta sitä ei ollut nyt omissa varastoissa, ja muutenkin koin, että tekonahkaa on helpompi käsitellä. Tuote ei joudu niin kovalle koetukselle, että tekonahkan huonompi kestävyys tulisi ongelmaksi. Myös huokeampi hinta painoi vaakakupissa. Tuotteen laadun ja arvon kannalta oikea nahka olisi ollut ehkä parempi vaihtoehto, ja oikea nahka olisi ollut kiva materiaalipari aidolle villalle.

# data[].attributes.body
Huovuttamani taso oli aika iso, joten aluksi oli tärkeää kastella työ kokonaan ja huolehtia siitä, ettei villa leviä ja liiku liikaa kaavan ympärillä. Tässä tärkeää muistaa huovutussuunta reunoilta keskelle. Aloitin silti huovuttamisen keskeltä, jotta keskelle ei muodostuisi villasta ryppyjä ja vekkejä, joita myöhemmin ei saisi korjattua. Kesti tosi kauan, että sain työn kauttaaltaan märäksi ja saippuaiseksi. Huovutin pitkään todella hellävaraisesti, ja vasta kun alkoi tuntua siltä, että villa ei enää liiku kaavan ympärillä, lisäsin voimaa huovutukseen. Mielessä oli vertaus linnunpoikasen silittämisestä, jota käytin omassa opetusharjottelussani, jotta oppilaat muistaisivat huovuttaa aluksi hellävaraisesti.

Tärkeää isossa työssä on käsitellä koko huovutusta yhtä paljon kaikkialta, jotta pinnasta tulisi tasainen.
Noin 1.5 tunnin huovuttamisen jälkeen leikkasin kaavan auki läpän alareunan kohdalta. Otin kaavan pois ja jatkoin huovuttamista hetken. Sitten aloin vanuttaa työtä oikean kokoiseksi, välillä mitaten, ettei työ kutistu liikaa.
Alunperin olin ajatellut, että läppä olisi yksinkertainen (leikkaisin toisen kerroksen pois), mutta tukeva kaksinkertainen läppä tuntuikin käteen paremmalta vaihtoehdolta, joten jätin sen paksuksi. Leikatut reunat venähtivät heti, joten erityisesti niitä vanutin ja kutistin oikean mittaisiksi. Kun työ oli oikean kokoinen, se sai jäädä kuivumaan, ja samalla jäi useaksi päiväksi hautumaan toteutuksen loppuratkaisut.

# data[].attributes.body
Tiesin nyt tuotteesta tarpeeksi, jotta huovutuksen aloittaminen oli mahdollista. Vaikka tuotteen suunnitelma ei ollut vielä valmis, oli huovutusosuus jo selvillä.

Mittasin läppärin koon ja lisäsin mittoihin 30% ekstraa huovutuskaavaa varten. Villa kutistuu huovuttaessa ja vanuttaessa.

Leikkasin kirjeen muotoisen kaavan pahvista ja päällystin sen muovilla

Melkein valitsin huovutusvillan väriksi valkoisen, mutta villa oli niin likaisen ja epätasaisen väristä, että päädyin vaaleaan luonnonharmaaseen villaan.

Kiedoin villaa kaavan ympärille noin 6 ohutta kerrosta kummallekin puolelle

# data[].attributes.body
Piirsin luonnoksia kirjekorpista. Halusin yhdistää kirjeen ja korpin samaan tuotteeseen. Tuotteen ideointia ohjasi myös tarve käytännölliselle tuotteelle, joka tulee varmasti käyttöön. Tarvitsin läppärille suojapussin, ja tämä tarve sopi hyvin yhteen korpin ja huovutustekniikan kanssa. Suunnittelu oli siis näin rajattu:

Materiaali ja tekniikka oli päätetty valmiiksi (villa + huovutus), mutta näihin saisi vapaasti yhdistää muita materiaaleja ja tekniikoita

Huovutustyön hahmon piti löytyä ennakointikertomuksesta, mutta tuotteen ei tarvitsisi esittää hahmoa, vaan tuote voi olla myös käyttöesine, jossa kuva-aiheena hahmo, tai siihen liittyvä muoto/kuvio/väri/mikä tahansa

Läppärisuojuksen pitää olla tietyn kokoinen ja se pitäisi suunnitella käyttötarkoitukseensa sopivaksi

Oma visuaalinen näkemykseni rajasivat suunnittelua pelkistettyyn ja moderniin suuntaan: työstä pitäisi saada tyylikäs

Halusin haastaa itseni (huovuttaa jotain isompaa ja hienompaa kuin ennen). Omassa kässäopeharjoittelussani olen opettanut huovutusta, ja silloin mietityttämään jäi tasohuovutuksen tasaisuus ja paksuus. Tuolloin teimme huovukseen kuviointia villasta, mutta lopputuloksista ei tullut kauhean tyylikkäitä.. :D Miten siis saada aikaan ohut, tasainen pinta, johon tarkkarajainen ja pelkistetty kuviointi? Päätin, etten ollenkaan kuvioi huovuttamalla, vaan ompelen kuvion nahasta lopuksi.

Läppärisuojasta tulisi kirjeen muotoinen, jotta kirjettä ei tarvitsisi erikseen kuvittaa mukaan tuotteeseen. Siispä suorakaiteenmuotoinen suojus, jossa kolmionmuotoinen läppä

Suojuksen kannen kiinnitysmekanismiksi ajattelin ensin kruunun muotoista nappia (kruunu oli myös mukana kertomuksessa), mutta tämä idea alkoi tuntua liian päälleliimatulta, eikä ollenkaan omalta. Jätin kiinnitysmekanismin avoimeksi, ja luotin siihen, että keksisin sen lopulta.

Tuotteen väri määräytyi korpin mukaan: korppi musta, tausta valkoinen. Musta-valkoisuus sopii myös tavoittelemaani pelkistettyyn tyyliin.

# data[].attributes.body
Tutustuimme villan huovuttamiseen ja huovutuksen käyttömahdollisuuksiin lyhyen tietoiskun ja pienten huovutuskokeilujen kautta. Minulle huovutus oli jo ennestään tuttu tekniikka, mutta en ollut tehnyt mitään isompaa työtä huovuttamalla. Vaikka en vielä kokeilujen aikana tiennytkään, mitä tuleman pitää, päätin, että varsinaiseksi työksi valmistan jotain suurempaa ja hienompaa kuin aiemmin olen tehnyt. Ennakkoasenteeni huovutusta kohtaan olivat negatiivisen puolella. Villa käyttäytyy huovuttaessa jokseenkin arvaamattomasti, eikä lopputulos aina ole ollenkaan sitä, mitä on ajatellut. Huovutetun villan tunnusta en myöskään niin tykkää: karhea, karvainen, epäsiisti.

# data[].attributes.headline
2. Aiheen ideointi; suunnittelun lähtökohtana ennakointikertomus 

# data[].attributes.subject
2. Aiheen ideointi; suunnittelun lähtökohtana ennakointikertomus 

# data[].attributes.body
Kuulimme alun Grimmin veljesten sadusta Kädetön tyttö. Neljän hengen ryhmässä kirjoitimme tarinalle lopun. Keksimämme tarinan pääosassa oli paholaisen korppi, joka oli koulutettu etsimään kirjeitä. Tarinan hahmoista koulutettu korppi vaikutti kiinnostavimmalta ja kiehtovalta hahmolta toteuttaa käsityönä. Hahmon valintaan vaikutti varmasti eniten sen aktiivinen rooli tarinassamme, ja se, että tykkään linnuista muutenkin, joten lintuaiheinen käsityötuote tuntui omalta.