# data[].attributes.body
Està compost per 6 estrofes, que no segueixen un nombre regular de versos. Les tres primeres de 5, 7 i 8 versos, mentre que les tres últimes 4 versos cadascuna (quartets). És art major, i la rima és consonant. Hi ha algun vers de 7.

Aquest poema tracta el mes de maig, explica com ja se'n va el mal temps i arriba el bo, el qual arriba amb felicitat i alegria. Arriba la primavera que fa que els núvols es destapin i les flors surtin.

Aquest poema tracta la primavera, la qual li donen la benvinguda amb molta alegria i felicitat. En el segon vers, es pot veure com es descriu el paisatge, una descripció pròpia de la primavera: raigs de sol lluent, roses vermelles, blats verds, etc. I l’element que acaba de confirmar aquest canvi d’estació, és l'últim vers de la segona estrofa que ens descriu com les gotes de la neu fosa van caient.  Podem veure com tot això provoca una alegria que en les persones que esperaven aquesta estació. En els últims tres versos destaca molt la felicitat i l’alegria que els hi provoca maig i la primavera, i acaba el poema fent referència a la festa de Sant Joan.

# data[].attributes.body
Poema de cinc estrofes de quatre versos cadascun i amb una rima consonant regular ABBA. És d'art menor, de 7 síl·labes, ritme ràpid i amb sonritat.

Hi podem veure símbols propis del vitalisme: aquests joves alegres, rient i cantant amb un fort sentiment catalanista ja que hi parlen sobre la pàtria i d'alçar el vol.  A més, hi veiem símbols propis del col·lectivisme, ja que parlen aquests joves com a col·lectiu i no com a individu propi. També, hi ha comparacions i elements de la natura, com la tempesta i el sol, la llum i els núvols...

Aquest poema ens ofereix una projecció de futur. La temàtica principal del poema és la necessitat de canvi.

El poema transmet un missatge de regeneració: un procés de transformació del país, de la comunitat que ha d'anar a càrrec dels joves. Aquesta regeneració ha de ser una revolta d'idees que renovi i purifiqui l'ambient com ho fa la pluja amb l'aire després de la tempesta.

# data[].attributes.body
Aquest poema ens parla sobre l'olorosa aufàbrega, una planta aromàtica amb una flaire fresca, suau i candorosa. Són les mates oloroses de la nit de sant joan.

És un poema compost per 6 estrofes amb diferent número de versos; la primera en té sis, la segona en té deu, i les quatre últimes estrofes en tenen quatre cadascuna. Són versos de set síl·labes. Té una rima consonant.

# data[].attributes.body
Aquest poema ens parla sobre la regeneració, expressant els seus sentiments i un to seriós i greu.
La primera estrofa, la tempesta ha abaixat, la gent pot tornar a sortir al carrer i gaudir que ja s'ha fet de dia.
La segona estrofa, la tempesta és la causa de la foscor i tristesa.
La tercera estrofa retorna l'alegria i aquesta idea de cicle, després de la tempesta torna l'alegria.
És un poema decasíl·lab amb tres estrofes cadascuna de quatre versos (quartets). Té una rima encadenada A-B-A-B d'art major, amb uns versos masculins els senars i femenins els pars. Encara que a la primera estrofa cel i arreu sembla que no rimin, la "l" canvia el so fonètic per "u" de manera que rima. Té rima consonant, sense cesura.

# data[].attributes.body
Jaume I, conegut com el Conquistador, va ser rei d'Aragó, comte de Barcelona i senyor de Montpeller (1213-1276) i rei de Mallorca (1229-1276) i de València (1239-1276). Jaume I va assumir la direcció el 1225 i va intentar sense èxit conquistar Peníscola.

Després d'uns anys, ja amb l'estabilitat necessària, va iniciar les seves campanyes militars, contra els musulmans del llevant peninsular.

Va emprendre també l'any 1229, la conquesta de Mallorca amb la victoriosa batalla de Portopí.

Després de la presa de Ciutat de Mallorca (desembre de 1229), es va apoderar en pocs mesos de gairebé tota l'illa; només un petit nucli de resistència musulmana va aconseguir mantenir-se en la serra de Tramuntana fins a 1232.

Dominades les Balears, Jaume I d'Aragó va assumir en 1232 la direcció de la conquesta de València. Va integrar les conquestes en la Corona d'Aragó. Els últims anys de vida de Jaume I van ser amargs, ja que,  va assistir al fracàs de les seves dues temptatives de realitzar una croada en Terra Santa (1269 i 1274), i, a més va haver de fer front a la rebel·lió del seu primogènit, l'infant Pere.

# data[].attributes.body
Va ser un filòsof Alemany però de nacionalitat suïssa. El seu pare i el seu avi van ser pastors protestants, així que es va educar en un ambient religiós.

Segons Nietzsche, la cultura occidental està massa centrada en la raó. Nietzsche ataca la societat decadentista del seu temps i anuncia l'arribada d'un superhome, no es tracta que aquest posseeixi en major grau la veritat sobre el món, sinó que la seva manera de viure'l conté major valor i capacitat de risc.

El superhome representa, doncs, aquesta taula de valors: l'amor a la vida, el sentit de la Terra i l'exaltació dels instints ascendents. L'home per a convertir-se en superhome ha d'expulsar del seu interior a Déu. Es tracta d'una substitució de Déu pel superhome, de tal forma que aquest es converteixi en un ésser amb plenitud de poder i de domini sobre si i sobre els altres. Però aquesta transformació requereix, segons el filòsof, d'una voluntat de domini, d'agressió i de sentiments cap a l'aliè, la "voluntat de poder".

# data[].attributes.body
Joan Maragall va ser un home religiós i amb implicació forta en la política. Alguns dels seus poemes, com <Oda a Espanya> o <Els adéus> són dirigits a la seva terra, Catalunya, les llegendes i herois d'aquestes... Tanta va ser la implicació, que va contribuir a la recuperació del catalanisme a través de cants, llegendes i himnes, i també a través de la seva pròpia poètica, dinamitzant la llengua i arraconant formes massa complexes. Els poemes del seu segon llibre, Visions & Cants, publicat en 1900, són el millor exemple.

Així doncs, podem afirmar que la influència que va tenir a Catalunya sempre va ser notable.

# data[].attributes.body
Joan Maragall i Gorina neix el 10 d'octubre de 1860 a Barcelona. Un cop acabat el batxillerat, el seu pare vol incorporar-lo a la indústria tèxtil familiar, però Maragall s'hi nega.

Del 1874 al 1878 publica la primera composició. El pare deixa que Maragall cursi la carrera d'advocat. De tota manera, l'autor s'instrueix en les literatures catalana i castellana i s'apassiona pels autors alemanys com ara Goethe, Werther i altres autors alemanys. Impregnat d'influència goethiana, guanya la Flor Natural als Jocs Florals de Badalona amb la poesia "Dins sa cambra" (1881).

En el camp de l'assaig destaquen Elogi de la paraula (1903) i Elogi de la poesia (1907), i, en el camp periodístic, articles tan importants com "Ah! Barcelona", "L'església cremada" o "La ciutat del perdó". A través dels seus assajos va demostrar un gran interès ideològic, cultural i polític i es va convertir en un ferm defensor dels corrents ideològics del catalanisme.

Va ser en el camp de la poesia en el qual la història de la literatura catalana l'ha situat com un dels autors més significatius. La seva obra poètica més important està constituïda per Poesies (1985), Visions i Cants (1900), Enllà (1906), El comte Arnau (1911), que representaria la poetització de les llegendes populars, Seqüències (1911) i Nausica (1913).