# data[].attributes.body
Казка про рум'яного колобка, який вирушив у подорож і зустрів різних тварин.

# data[].attributes.custom_properties.DHpv3iw4
Українська народна казка

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Колобок • читати онлайн українською • Kids Time

# data[].attributes.attachment_link.description
Читайте онлайн класичну казку на ніч ‘Колобок’. Дізнайтесь про пригоди Колобка, а також ознайомтесь з нашою альтернативною версією казки зі щасливим кінцем.

# data[].attributes.body
Казка про тварин, що знайшли прихисток у загубленій рукавичці.

# data[].attributes.custom_properties.DHpv3iw4
Українська народна казка

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Рукавичка • українською для дітей • Kids Time

# data[].attributes.attachment_link.description
Читайте казку на ніч ”Рукавичка” - ► Ішов дід лісом, а за ним бігла собачка, та й загубив дід рукавичку. От біжить мишка, улізла в ту рукавичку та й каже:-

# data[].attributes.headline
Курочка Ряба

# data[].attributes.subject
Курочка Ряба

# data[].attributes.body
Казка про курочку, яка знесла золоте яйце, і пригоди, які це спричинило.

# data[].attributes.custom_properties.DHpv3iw4
Українська народна казка

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Курочка Ряба * українською для дітей * Kids Time

# data[].attributes.attachment_link.description
Читайте казку на ніч "Курочка Ряба" - ► Жили-були Дід і Баба. Хоч дітей у них не було, але була в них улюблена потіха - курочка на ім'я Ряба. Щодня курочка

# data[].attributes.headline
Івасик-Телесик

# data[].attributes.subject
Івасик-Телесик

# data[].attributes.body
Казка про хлопчика, якого мати пестила і малюсіньким човником відправляла на річку.

# data[].attributes.custom_properties.DHpv3iw4
Українська народна казка

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Івасик-Телесик • українською для дітей • Kids Time

# data[].attributes.attachment_link.description
Читайте казку на ніч ”Івасик-Телесик” - ► Жили собі дід та баба. Вже й старі стали, а дітей нема. Журяться дід та баба: «Хто нашої й смерті догляне, що в нас

# data[].attributes.body
Історія про маленьку дівчинку, яка подорожувала світом квітів і тварин.

# data[].attributes.custom_properties.DHpv3iw4
Ганс Крістіан Андерсен

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Дюймовочка • українською для дітей • Kids Time

# data[].attributes.attachment_link.description
Читайте казку на ніч ”Дюймовочка” - ► Жила-була жінка, яка дуже мріяла про маленьку дитину, але не знала, як її отримати. Тож одного дня вона звернулася до

# data[].attributes.headline
Лисичка-Сестричка та Вовк-Панібрат

# data[].attributes.subject
Лисичка-Сестричка та Вовк-Панібрат

# data[].attributes.body
Казка про хитру лисичку, яка провчає вовка різними способами.

# data[].attributes.custom_properties.DHpv3iw4
Українська народна казка

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Лисичка-сестричка і Вовк-панібрат • українською для дітей • Kids Time

# data[].attributes.attachment_link.description
Читайте казку на ніч ”Лисичка-сестричка і Вовк-панібрат” - ► Жили собі дід і баба. Однієї неділі баба напекла пиріжків із маком, виклала їх у миску й

# data[].attributes.headline
Снігова королева

# data[].attributes.subject
Снігова королева

# data[].attributes.body
Казка про Геду і її братчика Кая, який потрапив у крижане царство Снігової Королеви.

# data[].attributes.custom_properties.DHpv3iw4
Ганс Крістіан Андерсен

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Снігова Королева • українською для дітей • Kids Time

# data[].attributes.attachment_link.description
Читайте казку на ніч ”Снігова Королева” - ► Оповідання перше, в якому йдеться про дзеркало та скалки

# data[].attributes.body
Трагічна і зворушлива історія про русалоньку, яка мріяла стати людиною.

# data[].attributes.custom_properties.DHpv3iw4
Ганс Крістіан Андерсен

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Русалонька • українською для дітей • Kids Time

# data[].attributes.attachment_link.description
Читайте казку на ніч ”Русалонька” - ► Далеко в безкрайому морі, де вода синя, як пелюстки волошок, і прозора, немов найчистіше скло, лежить глибина, якої не

# data[].attributes.headline
Фарбований Лис

# data[].attributes.subject
Фарбований Лис

# data[].attributes.body
Казка, в якій лис стає царем тварин, обманюючи інших своєю «фарбою».

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Жив собі в однім лісі Лис Микита, хитрий-прехитрий. Кілька разів гонили його стрільці, травили його псами, заставляли на нього заліза або підкидали йому затроєного м'яса, нічим не могли йому доїхати кінця. Лис Микита кпив собі з них, оминав усякі небезпеки, ще й інших своїх товаришів остерігав. А вже як вибрався на лови - чи то до курника, чи до комори, то не було смілішого, вигадливішого та зручнішого злодія над нього. Дійшло до того, що він не раз у білий день вибирався на полювання і ніколи не вертав з порожніми руками.

Се незвичайне щастя і та його хитрість зробили його страшенно гордим. Йому здавалося, що нема нічого неможливого для нього.

- Що ви собі думаєте! - величався він перед своїми товаришами. - Досі я ходив по селах, а завтра в білий день піду до міста і просто з торговиці Курку вкраду.

- Ет, іди, не говори дурниць! - уговкували його товариші.

- Що, дурниць! Ану, побачите! - решетився Лис.

- Побачимо або й не побачимо. Там пси купами по вулицях ходять, то вже хіба б ти перекинувся в Блоху, щоб тебе не побачили і не роздерли.

- Отже побачите, і в Блоху не перекинуся, і не розідруть мене! - товк своє Лис і поклав собі міцно зараз завтра, в сам торговий день, побігти до міста і з торговиці вхопити Курку.

Але сим разом бідний Микита таки перечислився. Поміж коноплі та кукурудзи він заліз безпечно аж до передмістя; огородами, перескакуючи плоти та ховаючися між яриною, дістався аж до середмістя. Але тут біда! Треба було хоч на коротку хвильку вискочити на вулицю, збігати на торговицю і вернути назад. А на вулиці і на торговиці крик, шум, гармидер, вози скриплять, колеса туркочуть, коні гримлять копитами, свині квичуть, жиди шваркочуть, селяни гойкають - одним словом, клекіт такий, якого наш Микита і в сні не бачив, і в гарячці не чував.

Але що діяти! Наважився, то треба кінчити те, що зачав. Посидівши пару годин у бур'яні коло плоту, що притикав до вулиці, він освоївся трохи з тим гамором. Позбувшися першого страху, а надто роздивившися потроху, куди і як найліпше бігти, щоб осягнути свою ціль, Лис Микита набрав відваги, розбігся і одним духом скочив через пліт на вулицю. Вулицею йшло і їхало людей багато, стояла курява. Лиса мало хто й запримітив, і нікому до нього не було діла. "От Пес так Пес", - думали собі люди. А Микита тому й рад. Знітився, скулився та ровом як не чкурне просто на торговицю, де довгим рядом сиділи жінки, держачи на решетах, у кошах і кобелях на продаж яйця, масло, свіжі гриби, полотно, сім'я, курей, качок і інші такі гарні речі.

Але не встиг він добігти до торговиці, коли йому настрічу біжить Пес, з іншого боку надбігає другий, там видить третього. Псів уже наш Микита не здурить. Зараз занюхали, хто він, загарчали та й як не кинуться до нього! Господи, яке страхіття! Наш Микита скрутився, мов муха в окропі: що тут робити? куди дітися? Недовго думаючи, він шмигнув у найближчі отворені сіни, а з сіней на подвір'я. Скулився тут і роздивляється, куди б то сховатися, а сам надслухує, чи не біжать пси. Ого! Чути їх! Уже близько!

Бачить Лис, що на подвір'ї в куті стоїть якась діжа. От він, недовго думаючи, скік у діжу та й сховався.

Щастя мав, бо ледве він щез у діжі, коли надбігли пси цілою купою, дзявкаючи, гарчачи, нюхаючи.

- Тут він був! Тут він був! Шукайте його! - кричали передні.

Ціла юрба кинулася по тісненькім подвір'ї, по всіх закутках, порпають, нюхають, дряпають - Лиса ані сліду нема. Кілька разів підходили й до діжі, але негарний запах, який ішов від неї, відгонював їх. Вкінці, не знайшовши нічого, вони побігли далі. Лис Микита був урятований.

Урятований, але як!

У діжі, що так несподівано стала йому в пригоді, було більше як до половини синьої, густо на олії розведеної фарби. Бачите, в тім домі жив маляр, що малював покої, паркани та садові лавки.

Власне завтра мав малювати якийсь великий шмат паркану і відразу розробив собі цілу діжу фарби та й поставив її в куті на подвір'ї, щоб мав на завтра готову. Вскочивши в сю розчину, Лис Микита в першій хвилі занурився в неї з головою і мало не задушився. Але потім, діставши задніми ногами дна бочки, став собі так, що все його тіло було затоплене в фарбі, а тільки морда, також синьо помальована, трошечки вистирчала з неї. Отак він вичекав, поки минула страшна небезпека. Серце у бідолахи билося сильно, голод крутив кишки, запах олії майже душив його, але що було діяти! Слава богу, що живий! Та й то ще хто знає, що буде. Ану ж надійде господар бочки і застане його тут?

Але й на се не було ради. Майже вмираючи зо страху, бідний Лис Микита мусив сидіти в фарбі тихо аж до вечора, знаючи добре, що якби тепер, у такім строї, появився на вулиці, то вже не пси, але люди кинуться за ним і не пустять його живого. Аж коли смерклося, Лис Микита прожогом вискочив із своєї незвичайної купелі, перебіг вулицю і, не спостережений ніким, ускочив до садка, а відси бур'янами, через плоти, через капусти та кукурудзи чкурнув до лісу. Довго ще тяглися за ним сині сліди, поки фарба не обтерлася трохи або не висхла.

Вже добре стемнілося, коли Микита добіг до лісу, і то не в тім боці, де була його хата, а геть у противнім. Був голодний, змучений, ледве живий. Додому треба було ще бігти зо дві милі, але на се у нього не ставало вже сили. Тож, покріпившися трохи кількома яйцями, що знайшов у гнізді Перепелиці, він ускочив у першу-ліпшу порожню нору, розгорнув листя, зарився у ньому з головою і заснув справді, як по купелі.

Чи пізно, чи рано встав він на другий день, сього вже в книгах не записано, - досить, що, вставши з твердого сну, позіхнувши смачно і сплюнувши тричі в той бік, де вчора була йому така немила пригода, він обережненько, лисячим звичаєм, виліз із нори. Глип-глип! Нюх-нюх! Усюди тихо, спокійно, чисто. Заграло серце в лисячій груді. "Саме добра пора на полювання"! - подумав. Але в тій хвилі зирнув на себе - господи! Аж скрикнув неборачисько.

А се що таке? З переляку він кинувся тікати, але ба, сам від себе не втечеш! Зупинився ізнов придивляється: та невже се я сам? Невже се моя шерсть, мій хвіст, мої ноги? Ні, не пізнає, не пізнає, та й годі! Якийсь дивний і страшний звір, синій-синій, з препоганим запахом, покритий не то лускою, не то якимись колючими гудзами, не то їжовими колючками, а хвіст у нього - не хвіст, а щось таке величезне а важке, мов довбня або здоровий ступернак, і також колюче.

Став мій Лис, оглядає те чудовище, що зробилося з нього, обнюхує, пробує обтріпатися - не йде. Пробує обкачатися в траві - не йде! Пробує дряпати з себе ту луску пазурами - болить, але не пускає! Пробує лизати - не йде. Надбіг до калюжі, скочив у воду, щоб обмитися з фарби, - де тобі! Фарба олійна, через ніч у теплі засохла добре, не пускає. Роби що хочеш, небоже Микито!

В тій хвилі де не взявся Вовчик-братик. Він ще вчора був добрий знайомий нашого Микити, але тепер, побачивши нечуваного синього звіра, всього в колючках та гудзах і з таким здоровенним, мов із міді вилитим, хвостом, він аж завив з переляку, а отямившися, як не пішов удирати - ледве хлипає! Подибав у лісі Вовчицю, далі Ведмедя, Кабана, Оленя - всі його питають, що з ним, чого так утікає, а він тільки хлипає, баньки витріщив та, знай, тільки лепоче:

- Он там! Он там! Ой, та й страшне ж! Ой! та й люте ж!

- Та що, що таке? - допитають його свояки.

- Не знаю! Не знаю! Ой, та й страшенне ж!

Що за диво! Зібралося довкола чимало звіра, заспокоюють його, дали води напитися. Малпа Фрузя вистригла йому три жміньки волосся з-між очей і пустила на вітер, щоб так і його переполох розвіявся, але де тобі, все дарма. Бачачи, що з Вовком непорадна година, звірі присудили йти їм усім у той бік, де показував Вовк, і подивитися, що там таке страшне. Підійшли до того місця, де все ще крутився Лис Микита, зирнули собі ж та й кинулися врозтіч. Де ж пак! Такого звіра ні видано ні чувано, відколи світ світом і ліс лісом. А хто там знає, яка у нього сила, які в нього зуби, які кігті і яка його воля?

Хоч і як тяжко турбувався Лис Микита своєю новою подобою, а все-таки він добре бачив, яке вражіння зробила та його подоба зразу на Вовка, а отсе тепер і на інших звірів.

"Гей, - подумав собі хитрий Лис, - та се не кепсько, що вони мене так бояться! Так можна добре виграти. Стійте лишень, я вам покажу себе!"

І, піднявши вгору хвіст, надувшися гордо, він пішов у глиб лісу, де знав, що є місце сходин для всеї лісової людності. Тим часом гомін про нового нечуваного і страшного звіра розійшовся геть по лісі. Rei звірі, що жили в тім лісі, хотіли хоч здалека придивитися новому гостеві, але ніхто не смів приступити ближче. А Лис Микита мов і не бачить сього, йде собі поважно, мов у глибокій задумі, а прийшовши насеред звірячого майдану, сів на тім пеньку, де звичайно любив сідати Ведмідь. Сів і жде. Не минуло й півгодини, як довкола майдану нагромадилося звірів і птахів видимо-невидимо. Всі цікаві знати, що се за поява, і всі бояться її, ніхто не сміє приступити до неї. Стоять здалека, тремтять і тільки чекають хвилі, щоб дати драпака.

Тоді Лис перший заговорив до них ласкаво:

- Любі мої! Не бійтеся мене! Приступіть ближче, я маю вам щось дуже важне сказати.

Але звірі не підходили, і тільки Ведмідь, ледво-не-ледво переводячи дух, запитав:

- А ти ж хто такий?

- Приступіть ближче, я вам усе розповім, - лагідно і солодко говорив Лис. Звірі трохи наблизилися до нього, але зовсім близько не важилися.

- Слухайте, любі мої, - говорив Лис Микита, - і тіштеся! Сьогодні рано святий Миколай уліпив мене з небесної глини - придивіться, яка вона блакитна! І, ожививши мене своїм духом, мовив:

- Звіре Остромисле! В звірячім царстві запанував нелад, несправедливий суд і неспокій. Ніхто там не певний свойого життя і свойого добра. Іди на землю і будь звірячим царем, заводи лад, судило правді і не допускай нікому кривдити моїх звірів!

Почувши се, звірі аж у долоні сплеснули.

- Ой господи! Так се ти маєш бути наш добродій, наш цар?

- Так, дітоньки, - поважно мовив Лис Микита.

Нечувана радість запанувала в звірячім царстві. Зараз кинулися робити порядки. Орли та яструби наловили курей, вовки та ведмеді нарізали овець, телят і нанесли цілу купу перед нового царя. Сей узяв часточку собі, а решту по справедливості розділив між усіх голодних. Знов радість, знов оклики зачудування і подяки. От цар! От добродій! От премудрий Соломон! Та за таким царем ми проживемо віки вічисті, мов у бога за дверми!

Пішли дні за днями. Лис Микита був добрим царем, справедливим і м'якосердним, тим більше, що тепер не потребував сам ходити на лови, засідати, мордувати. Есе готове, зарізане, навіть обскубане і обпатране, приносили йому услужні міністри. Та й справедливість його була така, як звичайно у звірів: хто був дужчий, той ліпший, а хто слабший, той ніколи не виграв справи.

Жили собі звірі під новим царем зовсім так, як і без нього: хто що зловив або знайшов, той їв, а хто не зловив, той був голоден. Кого вбили стрільці, той мусив загинути, а хто втік, той богу дякував, що жиє. А проте всі були дуже раді, що мають такого мудрого, могутнього і ласкавого царя, а надто так неподібного до всіх інших звірів.

І Лис Микита, зробившися царем, жив собі, як у бога за дверми. Тільки одного боявся, щоб фарба не злізла з його шерсті, щоби звірі не пізнали, хто він є по правді. Для того він ніколи не виходив у дощ, не йшов у гущавину, не чухався і спав тільки на м'якій перині. І взагалі він пильнував, щоб нічим не зрадити перед своїми міністрами, що він є Лис, а не жаден звір Остромисл.

Так минув рік. Надходили роковини того дня, коли він настав на царство. Звірі надумали святкувати врочисто той день і справити при тій нагоді великий концерт. Зібрався хор з лисів, вовків, ведмедів, уложено чудову кантату, і вечором по великих процесіях, обідах і промовах на честь царя хор виступив і почав співати. Чудо! Ведмеді ревли басом, аж дуби тряслися. Вовки витягали соло, аж око в'януло. Але як молоді лисички в народних строях задзявкотіли тоненькими тенорами, то цар не міг витримати. Його серце було переповнене, його обережність заснула, і він, піднявши морду, як не задзявкає й собі по-лисячому!

Господи! Що стало? Всі співаки відразу затихли. Всім міністрам і слугам царським відразу мов полуда з очей спала. Та се Лис! Простісінький фарбований Лис! Ще й паскудною олійною фарбою фарбований! Тьфу! А ми собі думали, що він не знати хто такий! Ах ти, брехуне! Ах ти, ошуканче!

І, не тямлячи вже ані про його добродійства, ані про його величну мудрість, а люті тільки за те, що так довго давали йому дурити себе, всі кинулися на нещасного Лиса Микиту і розірвали його на шматочки. І від того часу пішла приповідка: коли чоловік повірить фальшивому приятелеві і дасть йому добре одуритися; коли який драбуга отуманить нас, обідре, оббреше і ми робимося хоть дрібку мудрішими по шкоді, то говоримо: "Е, я то давно знав! Я на нім пізнався, як на фарбованім Лисі"

# data[].attributes.attachment_link.title
Казка Фарбований лис * українською для дітей * Kids Time

# data[].attributes.attachment_link.description
Читайте казку на ніч "Фарбований лис" - ► Жив собі в однім лісі Лис Микита, хитрий-прехитрий. Кілька разів гонили його стрільці, травили його псами,