# data[].attributes.body
Cuvântul "zahăr" își are originea în termenul sanscrit "sukura", care a evoluat în limba arabă ca "sukhar". Această denumire s-a răspândit în Europa prin intermediul spaniolilor, care au preluat-o de la arabi (sub forma "azúcar" în spaniolă și "açúcar" în portugheză). În limba italiană a devenit "zucchero", în timp ce în franceza veche a fost numit "zuchre" și ulterior "sucre". Anglia a importat denumirea din franceză și a transformat-o în "sugar". Termenul românesc "zahăr" pare să fie un împrumut din limba greacă nouă ("zahari").

# data[].attributes.headline
Organismul nostru utilizează în principal glucidele ca sursă principală de energie.

# data[].attributes.subject
Organismul nostru utilizează în principal glucidele ca sursă principală de energie.

# data[].attributes.body
Acestea pot fi găsite în cantități semnificative în cereale, legume, în special în cele bogate în amidon, cum ar fi cartofii, mazărea, porumbul, mierea, zahărul din sfecla de zahăr, laptele și produsele derivate, legumele verzi, ceapa, usturoiul, semințe și tuberculi.

# data[].attributes.body
Există trei clase importante în care se împart glucidele: monozaharidele (incluzând pentozele și hehozele - glucoza, fructoza, galactoza), dizaharidele (zaharoza, maltoza, lactoza) și polizaharidele (cum ar fi amidonul).

# data[].attributes.body
Glucoza se găsește în alimente precum mierea, fructele dulci, morcovii, strugurii și coacăzele. Fructoza este prezentă în unele legume, dar și în miere și fructele dulci. Galactoza rezultă din hidrolizarea lactozei din lapte. Zaharoza provine de la trestia de zahăr și sfecla de zahăr. Lactoza este zahărul prezent în lapte, care contribuie la o mai bună absorbție a calciului. Amidonul reprezintă cea mai importantă componentă a hranei zilnice a unei persoane.

# data[].attributes.body
În alimentația omului modern se observă o tendință de a crește procentul de glucide simple (zahăr și derivate) în detrimentul glucidelor complexe (legume, fructe, cereale integrale). Aceasta este și cauza apariției unei serii noi de boli.
În organism, se estimează că intră aproximativ 420 g de glucide, iar în ipoteza în care întreaga cantitate ar fi reținută și arsă în scop energetic, aceasta ar furniza necesarul caloric pentru maxim 13 ore.

# data[].attributes.body
Pentru a obține un aport proporțional de carbohidrați din diferite grupe, în alimentație este important să nu lipsească cerealele și derivatele, care ar trebui să reprezinte 35% din aportul caloric total. De asemenea, 18% ar trebui să provină din legume și fructe, în timp ce 8% ar trebui să fie asigurat de zahăr și derivatele sale. Astfel, se poate asigura o distribuție echilibrată a carbohidraților.

# data[].attributes.body
Zahărul alb era comercializat în farmacii, în cantități foarte mici, în Veneția, unde s-au construit primele rafinării pentru "sarea indiană". Era considerat o delicatesă și se păstra în zaharnițe închise cu cheia pe mesele regilor occidentali. Prima mențiune scrisă a zahărului ca element de inventar a avut loc în Anglia, în 1099. Este menționat în documente istorice că în 1226, regele Henry al III-lea a întâmpinat dificultăți în a găsi trei pfunzi de zahăr pentru un banchet, ceea ce demonstrează caracterul exclusivist al acestuia. Zahărul era rar și foarte scump. Potrivit cărții "The Book of Spices" de Frederic Rosengarten, în 1259, prețul unui pfund de zahăr era de 16,5 pence.

# data[].attributes.headline
Rafinării în Europa și sclavi în America de Sud

# data[].attributes.subject
Rafinării în Europa și sclavi în America de Sud

# data[].attributes.body
Europenii au realizat rapid că zahărul este o substanță care creează dependență, ceea ce a impus necesitatea prelucrării unor cantități mult mai mari. Începând cu anul 1400, cultura trestiei-de-zahăr a început să se dezvolte în insulele Madeira, Canare și St. Thomas, ceea ce a dus la o creștere a ofertei pe piața europeană. În jurul anului 1410, numai în Palermo - Sicilia existau deja 30 de rafinării de zahăr. Castelul Kolossi, construit în Cipru în jurul anului 1454 de Jacques de Milly, a devenit un centru important al producției de zahăr. Existau două rafinării de zahăr în Kouklia și una în Episkopi. Producția de zahăr era foarte răspândită în Cipru și Sicilia, fiind considerate cele mai bune surse de zahăr.

# data[].attributes.body
Zahărul a câștigat o popularitate uriașă și a ajuns să aibă o valoare egală cu aurul. Mai mult, pentru o perioadă, zahărul a devenit "valuta forte" a economiei și politicii europene. Controlul asupra comerțului cu zahăr însemna deținerea puterii. În timpul Războiului de Șapte Ani (1756-1763), Franța a preferat să cedeze Canada în favoarea englezilor decât să renunțe la coloniile sale "de zahăr" din Marea Caraibelor. La sfârșitul secolului al XVIII-lea, Franța era lider în rafinarea zahărului din Antile, exportându-l către Olanda, Germania și Scandinavia. În jurul anului 1750, doar în insulele britanice funcționau peste 120 de rafinării de zahăr, care produceau aproximativ 30.000 de tone pe an. Zahărul era încă un produs de lux, iar profiturile erau atât de mari încât era numit "aurul alb". În Anglia, taxele încasate din zahăr au atins un total de 326.000 de lire în 1781 și 3.000.000 de lire în 1815.

# data[].attributes.headline
Cele mai vechi reţete de ,,dulce“ cu zahăr

# data[].attributes.subject
Cele mai vechi reţete de ,,dulce“ cu zahăr

# data[].attributes.body
Există puține înregistrări scrise despre primele dulciuri preparate cu zahăr. Acest lucru se datorează în primul rând faptului că zahărul era extrem de scump la început și a fost utilizat în preparate culinare destul de târziu, în special la curțile regale. În al doilea rând, în acele vremuri, rețetele erau transmise oral de la meșteri la ucenici, ceea ce a dus la lipsa de înregistrări scrise. Concluziile cercetărilor istorice nu sunt unanime: unii susțin că primele dulciuri preparate cu zahăr ar fi fost niște biscuiți serviți la curtea reginei Elisabeta I (1533-1603). Acest desert era făcut din patru ouă, două linguri de apă de trandafiri, o livră (450 g) de zahăr și o livră de făină.

# data[].attributes.body
Există și alte mărturii care susțin că macaroanele, prăjiturele preparate cu zahăr, făină de migdale și ouă, ar fi fost primele dulciuri cunoscute încă din secolul al VIII-lea și pregătite într-o mănăstire de călugărițe din Veneția. Cert este că au fost aduse în Franța în 1533 de către Caterina de Medici, pentru a fi servite la nunta sa cu Ducele de Orleans, care a devenit rege al Franței în 1547. Conform altor documente istorice, cea mai veche rețetă de "dulce" cu zahăr este tortul Linzer, numit astfel după orașul Linz din Austria. Este cu siguranță cea mai veche rețetă tipărită din lume în ceea ce privește dulciurile cu zahăr. Rețeta datează din 1653 și a fost descoperită de Waltraud Faisner, directorul Upper Austrian Landesmuseum și autorul cărții "Cum să faci Tort Linzer". Faisner a găsit rețeta în Codex 35/31, în arhiva Mănăstirii Admont, cu 13 ani înainte ca aceasta să fie tipărită. Iată ingredientele menționate: 200 g nuci pisate, 200 g zahăr pudră, 400 g făină, 300 g unt, bucățele de nucă, 1 vârf de cuțit bicarbonat, 2 ouă și un borcan cu gem. Imaginea este preluată din dicționarul enciclopedic "De L'épicerie et des Industries annexes" de Albert Seigneurie, editat de L'Épicier în 1904, pagina 431.

# data[].attributes.body
https://artaalba.ro/zaharul-istoria-aurului-dulce/#:~:text=Zahărul%20alb%20se%20vindea%20în%20farmacii&text=Prima%20înregistrare%20scrisă%20a%20zahărului,de%20zahăr%20pentru%20un%20banchet.

# data[].attributes.attachment_link.title
Zahărul, istoria aurului dulce. Cele mai vechi rețete de “dulce” cu zahăr

# data[].attributes.attachment_link.description
Zahărul are o lungă și fascinantă poveste. Descoperă istoria zahărului. Anual, în lume se produc aproximativ 185 de milioane de tone de zahăr.

# data[].attributes.body
https://www.pro-sanatate.com/glucidele-importanta-lor-in-organism/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Sursa principala de energie a organismului nostru este reprezentata de glucide. Glucidele se gasesc intr-o cantitate mare in cereale, legume, mai ales in cele bogate in amidon, precum cartofii, mazarea, porumbul, miere, zahar din sfecla de zahar, lapte si derivate, vegetale, ceapa, usturoi, sfecla de zahar, foioase, seminte, tuberculi.

Termenul de glucide provine din limba greaca si inseamna dulce, majoritatea glucidelor avand un gust dulce.

Glucidele trebuie sa acopere intre 60-65% din valoarea calorica a dietei fiecarui individ, adica intre 300 si 500 g/zi, in functie si de efortul fizic depus.

Glucidele se clasifica in trei clase importante, si anume monozaharide (pentozele si hehozele-glucoza, fructoza, galactoza), dizaharide (zaharoza, maltoza, lactoza), polizaharide (amidon). Monozaharidele, care se gasesc mai mult in miere si fructe, trebuie sa reprezinte cel putin 10% din aportul glucidic.

Glucoza se intalneste in alimente precum mierea, fructele dulci, morcovi, struguri, coacaze. Fructoza se gaseste in unele vegetale, dar si in miere si fructele dulci. Galactoza se obtine in urma hidrolizei lactozei din lapte. Zaharoza provine de la trestia de zahar si sfecla. Lactoza este reprezentata de zaharul din lapte, care ajuta la o mai buna absorbtie a calciului. Amidonul constituie cea mai importanta componenta in hrana zilnica a unei persoane.

Din alimentatie nu trebuie sa lipseasca cerealele si derivatele, acestea trebuind sa acopere 35%din aportul caloric, 18% trebuie sa fie asigurat de legume si fructe iar zaharul si derivatele 8%, ca astfel sa fie asigurat un aport proportional din diferite grupe glucidice.

Alimentatia omului modern tinde sa cuprinda un procent mai mare de glucide simple (zahar si derivate) in defavoarea glucidelor complexe (legume, fructe, cereale integrale). Acestea este si motivul aparitiei unei serii noi de boli.

In organism intra aproximativ 420 g de glucide, acestea putand reprezenta, in conditiile in care toata cantitatea ar fi retinuta de catre organism pentru a fi arsa in scop energetic, necesarul caloric pentru maxim 13 ore.

Glucidele au un rol foarte important in organism: participa in numeroase structuri anatomice (membrane celulare, tesut nervos, nucleol celular, tesut conjunctiv si de sustinere) sau compusi macromoleculari cu functii importante (anticorpi, substante care determina grupele sanguine) dar mai reprezinta si principala sursa energetica din organism, acoperind mai mult de jumatate din necesarul sau caloric. In plus mai au si rol antitoxic pentru ficat, aparandu-l impotriva unor substante toxice precum alcoolul, tertraclorura de carbon, arsenic, stari toxiinfectioase.

# data[].attributes.attachment_link.description
Sursa principala de energie a organismului nostru este reprezentata de glucide. Glucidele se gasesc intr-o cantitate mare in cereale, legume, mai ales in cele bogate in amidon, precum cartofii, mazarea, porumbul, miere, zahar din sfecla de zahar, lapte si derivate, vegetale, ceapa, usturoi, sfecla de zahar, foioase, seminte, tuberculi.