# data[].attributes.body
Marija Pečkauskaitė-Šatrijos Ragana - rašytoja, pedagogė, labdarė. Ji gimė žemaičių bajorų šeimoje, Medingėnų dvare, kuris priklausė jos motinos šeimai. Vaikystę ji praleido Pečkauskų Labūnavoje, o jaunystę rašytoja praleido tėvų nuomotame Užvenčio dvare Žemaitijoje. Gimnazijos mokslą būsimoji rašytoja išėjo namuose, su samdomomis namų mokytojomis. Ji buvo itin muzikali, galvojo apie pianistės karjerą, tačiau atmetė šią galimybę kaip nerealią dėl finansinės padėties ir neišvengiamo atotrūkio nuo gimtinės. Šaltinis: http://www.šaltiniai.info/index/details/1393

# data[].attributes.body
Reikšmingą posūkį būsimos rašytojos gyvenime lėmė pažintis ir bičiulystė su rašytoju Povilu Višinskiu – kaimynystėje gyvenusių valstiečių sūnumi. 1891m. Šiaulių gimnazistas, vėliau Peterburgo universiteto gamtos mokslų studentas, lietuvių tautinio atgimimo veikėjas Povilas Višinskis, Pečkauskų buvo pakviestas padėti sūnui Steponui pasiruošti į gimnaziją. Rašytojas Pečkauskaitę pakreipė modernaus lietuviškumo linkme, skatino kūrybines merginos ambicijas. Būsimoji rašytoja pradėjo nuosekliai mokytis lietuvių kalbos, kad galėtų ne tik ja susišnekėti buitinėje aplinkoje, bet vartoti visavertiškai, o svarbiausia – rašyti. Kai Viškinskis 1894m. išvyko studijuoti į Peterburgą, Pečkauskaitė rašė jam laiškus lietuvių kalba, o pasirinkti slapyvardį Šatrijos Ragana ją paskatino būtent Povilas Višinskis. Šaltinis: http://www.šaltiniai.info/index/details/1393

# data[].attributes.body
Šatrijos Raganos literatūrinis kelias prasidėjo nedrąsiais bandymais. Paskatinta bičiulio Povilo Višinskio, Marija Pečkauskaitė nuo 1896 m. Lietuvos periodinėje spaudoje pradėjo spausdinti apsakymus – įvairius kaimo gyvenimo vaizdelius, kuriuose buvo aukštinami žmogaus dvasiniai pradai, smerkiamos moralinės ydos. Rašytojos debiutinis apsakymas „Margi paveikslėliai“ atskleidė visuomenės žaizdas – girtuokliavimą bei smurtą ir atspindėjo autorės humanistinę, altruistinę pasaulėjautą. Šatrijos Ragana viena pirmųjų atitrūko nuo buitinio realizmo ir pradėjo gilintis į moterų vidinio gyvenimo peripetijas. Jau ankstyva kūryba atskleidžia M. Pečkauskaitę kaip į introspekciją, išsisakymą, išpažintinį kalbėjimą linkusią lyrinės prigimties kūrėją. 1925 m. žurnale „Naujoji vaidilutė“ išspausdintas vienas paskutinių Šatrijos Raganos kūrinių „Mėlynoji mergelė“. Tai Platono idėjų persmelktas, simbolistinės estetikos apsakymas apie idealizuotą meilę. Kai kurie rašytojos kūrybos tyrinėtojai įžvelgė šio kūrinio sąsajų su M. Maeterlincko „Mėlynąja paukšte“. Šatrijos Ragana, pedagogė ir psichologė, taip pat sugebėjo jautriai pažvelgti į vaikystę. Apysaka „Irkos tragedija“ – turbūt pirmasis bandymas lietuvių literatūroje papasakoti apie trapų vaiko pasaulį, dūžtantį po tėvų skyrybų, apie jo kančią, beribę ir nesuprastą vienatvę.

Šaltiniai: https://www.moteris.lt/lt/veidai/g-53987-satrijos-ragana-nelaiminga-meiles-trikampi-isgyvenusi-marija-apribojo-save-savotiskais-izadais-vidines-vienuolystes-ir-nuolatinio-aukojimosi t.wikipedia.org/wiki/Šatrijos_Ragana

# data[].attributes.body
Šatrijos Raganos vardu pavadinta Užvenčio gimnazija, kuri yra Kelmės rajone.

1974 m. Židikuose, name, kuriame rašytoja gyveno, įkurtas Šatrijos Raganos memorialinis muziejus. 1987 m. perkeltas į dabartines patalpas. Jis yra Mažeikių rajone ir jį galima aplankyti.

Šaltiniai: https://lt.m.wikipedia.org/wiki/%C5%A0atrijos_Ragana

# data[].attributes.body
Povilas intensyviai skatino Mariją imtis plunksnos, tik trukdė „nedidelė“ kliūtis – mūsų herojė nemokėjo rašyti lietuviškai. Bet Marijai nestigo atkaklumo. Pradėjusi lietuviškai susirašinėti su Sankt Peterburge studijuojančiu Povilu, Marija į laiškus įpindavo ir lenkiškų, ir rusiškų žodžių. Ne vien noras perduoti lietuvybę ir skatinti bajoraitės kūrybines aspiracijas viliojo P. Višinskį į Pečkauskų namus – jis liepsnote liepsnojo jausmu jų dukrai. Taip, žavi, temperamentinga mergina mokėjo dosniai apdovanoti švelniu, draugišku bendravimu ir taip galbūt netyčia klaidino karštos natūros jaunuolį. „Brolelis“ veikiausiai norėjo užimti kitą vietą merginos širdyje, bet nebuvo lemta. Povilas dėl to kentėjo, dažnai pasielgdavo impulsyviai, lyg įsižeidęs, kartais net kerštaudavo. Kurį laiką jis puoselėjo slaptas viltis, kol kartą įsitikino, kad Marija tylomis dega jausmu kitam žmogui. Į akį jai buvo kritęs Kazimieras Bukantas – šeimos, su kuria Pečkauskai jau senokai bičiuliavosi, sūnus. Atrodo, kad ir Kazimieras, ir Marija jautė vienas kitam šiltus jausmus, juos siejo tikėjimas ir aistra muzikai, bet Kazimieras buvo įšventintas į kunigus. Fortepijonu Marija dažnai skambindavo F. Chopino, F. Liszto ar E. Griego kūrinius, o Kazimieras jų klausydavosi. Deja, merginos tėvas, pabūgęs apkalbų, uždraudė kunigui kelti koją į jų namus. Marijai ši artimos sielos netektis prilygo tragedijai, bet kartu tapo didžiausiu postūmiu perkelti vidinę ugnį į veiklą ir kūrybą. Išoriškai jausmą Marija užgniaužė, tačiau nusivylimą ir liūdesį buvo galima iššifruoti jos kūryboje – itin autobiografinėje ir lyriškoje. Vienas pirmųjų Marijos kūrinių lyrinė novelė „Dėl ko tavęs čia nėra“, manoma, inspiruota liūdesio ir ilgesio, kylančio būnant toli nuo mylimojo. Tamsiaakė juodaplaukė Marija, tikra motinos kopija, traukė žvilgsnius. P. Višinskis meiliai ją vadino Raganėle, o Šatrijos – aukščiausio Žemaitijos kalno – pavadinimas tapo jos pseudonimo pirmuoju dėmeniu per vieną išvyką po Žemaitijos apylinkes. Nors visai jaunas, P. Višinskis pasižymėjo didele įtaigos galia. Tarsi mitinis Pigmalionas jis lipdė kūrėjas. Sakytum, lyg būtų jautęs moteriškos kūrybos stygių ir vykdęs misiją atvesti talentingas moteris į veik išskirtinai vyrų literatūros areną. P. Višinskis taip pat įkvėpdavo kūrėjoms ryžto, kai šios nustodavo pasitikėti savo kūrybinėmis galiomis. Ne tik Šatrijos Ragana, bet ir Žemaitė šio vyro dėka paėmė į rankas plunksną.

Šaltiniai: https://www.moteris.lt/lt/veidai/g-53987-satrijos-ragana-nelaiminga-meiles-trikampi-isgyvenusi-ma

rija-apribojo-save-savotiskais-izadais-vidines-vienuolystes-ir-nuolatinio-aukojimosi