# data[].attributes.body
https://wordwall.net/resource/74488184

# data[].attributes.body
Deoarece distanța de la cristalin la retină este fixă, modificarea distanței focale a cristalinului pentru obiecte aflate la diferite distanțe se numește acomodarea ochiului. Ea este datorată elasticității cristalinului și mușchilor oculari și se realizează prin modificarea formei cristalinului (bombare sau alungire) și, implicit, a distanței focale a acestuia.

Acomodarea cristalinului unui ochi normal are două limite:

Punctul proximum aflat la o distanță minimă care, pentru un tânăr este la 10-15 cm și pentru adulți cam la 25 cm. Acomodarea ochiului este posibilă până la această distanță minimă (distanță optimă a vederii clare).

Punctul remotum este cel mai îndepărtat punct al vederii de la care nu mai este necesară acomodarea, fiind la 6 m spre infinit. De la acest punct ochiul privește neacomodat (relaxat).

# data[].attributes.body
Ochii vertebratelor și ai unei serii de moluște au două axe importante: axa optică și axa vizuală:

Axa optică reprezintă axa de simetrie a elementelor optice care participă la formarea imaginii pe retină. Zona de pe retină aflată la intersecția cu axa optică este locul unde aberațiile optice sunt minime, deci rezoluția imaginii proiectate este optimă.

Axa vizuală este determinată de centrul optic al sistemului de proiecție optică (cornee și cristalin) și de locul de pe retină care asigură cea mai bună definiție a imaginii (fovea centralis).

# data[].attributes.body
5-Cataracta apare cel mai frecvent, la persoanele cu o vârstă înaintată, aceasta fiind cauzată de pierderea treptată a transparenței(opacifierea) cristalinului. În cazul cataractei congenitale, aceasta este corectată prin secționarea unei porțiuni a irisului și a capsulei cristaliniene ori prin extragerea cristalinului și înlocuirea acestuia cu un cristalin artificial reprezentat de către o lentilă biconvexă.

6-Astigmatismul este o boală oftalmologică manifestată printr-o deformare a corneei care atrage după sine o refracție defectuoasă a razei de lumină în globul ocular. În cazul astigmatismului, razele de incidenta de lumină albă ce sosesc la ochi sub formă de raze paralele vor suferi un proces intens și inegal de refracție, și prin urmare, cu cât această refracție diferențiată va fi mai mare, cu atât astigmatismul va fi considerat mai grav.

# data[].attributes.body
3-Prezbitismul este un defect de vedere care apare de obicei la bătrânețe, acesta comportându-se în același mod precum hipermetropia, acesta fiind cauzat de atrofierea elasticității cristalinului. Prezbitismul este tratat cu ajutorul unei lentile convergente.

4-Strabismul are drept cauză slăbirea unuia dintre mușchii externi ai globului ocular, acesta fiind corectat prin exerciții de întărire a musculaturii ciliare.

# data[].attributes.body
Orice deviere de la starea emetropă(vederea normală) reprezintă un defect de vedere. Cele mai des întâlnite defecte de vedere ale ochiului uman sunt:

1-Miopia este cel mai des întâlnit defect de vedere, aceasta având un caracter patologic(apare la naștere) și ia loc atunci când globul ocular al ochiului miop este mai mare decât cel al ochiului normal, imaginea formându-se în fața retinei. Miopia este corectată cu ajutorul lentilelor divergente.

2-Hipermetropia este de asemenea un defect patologic, aceasta însă luând loc mai rar decât miopia. Globul ocular al ochiului hipermetrop este mai mic decât cel al ochiului normal, în consecință imaginea formându-se în spatele retinei. Hipermetropia este corectata cu ajutorul lentilelor convergente.

# data[].attributes.body
În cazul ochiului emetrop imaginea se formează pe retină. Pentru ca razele de lumină să se poată focaliza, acestea trebuie să se refracte. Cantitatea de refracție depinde în mod direct de distanța de la care este văzut obiectul. Un obiect situat la o distanță mai mare necesită mai puțină refracție decât unul situat la o distanță mai mică. Cel mai mare procentaj din procesul de refracție are loc în cornee, restul refracției necesare având loc în cristalin.Lumina trece prin mediile transparente (cornee, umoare apoasă, umoare sticloasă) și cristalin si formează o imagine răsturnată pe retină. Pe retină, celulele specializate transformă imaginea în impulsuri nervoase. Acestea ajung prin nervul optic până la regiunea posterioară a creierului. Acesta din urmă interpretează semnalele printr-un mecanism complex care implică milioane de neuroni.

Razele de lumină suferă la nivelul ochiului o refracție triplă:

1-razele de lumină își schimbă direcția;

2- o refracție are loc la nivelul corneei și câte una pe fiecare față a cristalinului;

3-imaginea se formează pe retină, pe pata galbenă și este reală, mai mică și răsturnată.

# data[].attributes.body
Ochiul este un organ a cărui principală funcție este cea de a detecta lumina. Se compune dintr-un sistem sensibil la schimbările de lumină, capabil să le transforme în impulsuri nervoase. Ochii simpli nu fac altceva decât să detecteze obiectele din jur care sunt luminate sau obscure.

# data[].attributes.body
Întrucât o mărime fizică este observabilă și, deci, măsurabilă, aceasta poate fi determinată cu precizie, folosind unități de măsură. Mărimile fizice reprezintă proprietăți fizice măsurabile ale materiei (substanță și câmp) care pot fi determinate calitativ și cantitativ. Identificarea calitativă se face prin senzații vizuale, auditive, tactile, termice, kinestezice, etc, oferite de simțurile umane sau prin intermediul aparatelor și instrumentelor.

# data[].attributes.body
O mărime fizică este o proprietate a unei stări sau a unui proces ale unui sistem fizic, care este observabilă și măsurabilă , deci exact cuantificabilă. Exemple de măsurabile sunt: spațiul, timpul, temperatura, forța, presiunea.Mărimea fizică are o determinare cantitativă (valoarea numerică)și una calitativă (unitatea de măsură). Mărimea fizică este exprimată uzual ca un produs între valoarea numerică și unitatea de măsură.

# data[].attributes.body
Aparatele optice se clasifică în:

Aparate cu obiective (reale): furnizează imagini reale și pot înregistra imaginea obiectelor pe un receptor fizic (placă sau film fotografic), ca exemple avem : aparatul fotografic, aparatul de proiecție, retroproiectorul, epidiascopul etc.

Aparate cu imagini virtuale (oculare): dau imagini virtuale, funcționează odată cu ochiul și imaginea se formează în ochiul observatorului, pe retină, de exemplu: lupa, luneta, microscopul, telescopul etc.

# data[].attributes.body
Instrumentul optic  este un ansamblu de lentilă, oglinzi și diafragme cu ajutorul cărora obține imagini ale diferitelor obiecte.