# data[].attributes.attachment_link.title
Dues notícies d'actualitat- Andrea Ortiz

# data[].attributes.attachment_link.description
Exercicis de català: ortografia, morfologia, sintaxi i semàntica. Vols practicar els teus coneixements de català? Aquí hi trobaràs exercicis d'ortografia, de morfologia, de sintaxi i de semàntica.

# data[].attributes.body
Busqueu dues notícies d'actualitat que siguin del vostre interès i un cop llegides feu-ne un resum aplicant els criteris de brevetat, claredat i concisió. Respon a les preguntes de:

1. Quin és l'objectiu del text?

2. Qui és el destinatari?

3. Com es vol dir?

4. Què es vol dir?

Recordeu posar la font i la data de la notícia.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Els complements del verb poden ésser representats per pronoms inaccentuats que es col·loquen immediatament al davant o al darrera del verb.

Es col·loquen generalment davant del verb.

Exemples:

El més important de tot, el mapa, el vaig doblegar i me'l vaig entaforar a la butxaca.

Aquell dia les (les ungles dels peus) duia pintades de color vermell i feia una pudor de perfum que empestava.

# data[].attributes.attachment_link.title
Resum teòric dels aspectes bàsics de la gramàtica catalana; els pronoms febles

# data[].attributes.attachment_link.description
Resum teòric dels aspectes bàsics de la gramàtica catalana; els pronoms febles

# data[].attributes.headline
Genially d'exercicis de pronoms febles pels que necessiten repàs

# data[].attributes.subject
Genially d'exercicis de pronoms febles pels que necessiten repàs

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Consorci per a la Normalització Lingüística - CPNL

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Els pronoms reflexius

Alguns verbs van acompanyats de pronoms que fan referència a la pròpia persona.
Em pentino davant el mirall cada matí.
Es maquilla abans de sortir de casa.
S'asseu a la cadira i s'aixeca ràpidament.
Cada dia ens llevem més tard.

Els verbs dormir, pujar, callar, caure i marxarno són verbs reflexius, i, per tant, no duen mai pronom.

En aquesta animació s'explica què vol dir que un verb tingui pronoms reflexius.

El pronom hi

Fa referència a un lloc, una ubicació o una localització.
Encara estudies a l'institut? Sí, encara hi estudio.
Encara treballesa l'oficina de la Marta? No, ja no hi treballo.
Per què no anem un dia al cinema? Hi podem anar aquest vespre?
Vaigcap a casa. Hi vaig a peu.
Vesal mercat a comprar. Ves-hi abans no tanquin.

El pronom en

Pot fer referència a un complement directe indefinit. És a dir, responem la pregunta què? al verb sense indicar una quantitat i sense referir-nos a una cosa concreta.

Fixeu-vos en la diferència entre aquestes frases. Només les que fan referència a una cosa indefinida duen el pronom en.

Els pronoms el, la, els, les

Els pronoms determinats fan referència a coses o persones concretes, i coincideixen amb l'article si és masculí o femení, o si és singular o plural.
Tens el llibre de català? No, no el tinc.
Coneixesla Maria? Sí, sí que la conec.
Coneixesels companys de classe? Sí, sí que els conec.
Fasels exercicis de gimnàstica? Sí que els faig.
Coneixesles germanes d'en Martí? No, no les conec.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Consorci per a la Normalització Lingüística - CPNL

# data[].attributes.attachment_link.title
37. Els pronoms febles | Gramàtica | Consorci per a la Normalització Lingüística - CPNL

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I aquí parlarem dels pronoms personals, per què i com els utilitzem:
Fixeu-vos en el text següent i digueu, a continuació, què és allò que el fa feixuc de llegir:

Guillem de Berguedà fou un gentil baró de Catalunya, vescomte de Berguedà i senyor de Madrona i Puig-reig. Guillem de Berguedà fou un bon cavaller i bon guerrer, i Guillem de Berguedà tingué guerra amb Ramon Folc de Cardona, que era més ric i poderós que Guillem de Berguedà. S'esdevingué que un dia Guillem de Berguedà es va trobar amb Ramon Folc i Guillem de Berguedà va matar Ramon Folc a traïció; i per la mort d'en Ramon Folc Guillem de Berguedà fou desheretat. Durant llarg temps els parents de Guillem de Berguedà mantingueren Guillem de Berguedà; però després tots els parents i tots els amics abandonaren Guillem de Berguedà perquè Guillem de Berguedà posava banyes a tots els parents i a tots els amics, o amb les mullers o amb les filles o amb les germanes, de manera que no va quedar cap parent ni cap amic que mantingués Guillem de Berguedà, fora d'Arnau de Castellbò, que era un valent gentilhome d'aquella contrada. Guillem de Berguedà féu bons sirventesos on Guillem de Berguedà es vantava de les dones que sofrien d'amor per Guillem de Berguedà. Esdevingueren moltes grans aventures d'armes i de dones a Guillem de Berguedà, i grans desventures. I després un peó va matar Guillem de Berguedà. I aquí són escrits els sirventesos de Guillem de Berguedà.

dins Vida de Guillem de Berguedà (actualització text s.XIII).

La paraula PRONOM vol dir en lloc del nom, i és que, efectivament, el equival a un NOM o a un SN. I si considerem que es tracta de dues categories diferents és, entre altres raons, perquè els pronoms tenen una manera molt peculiar de significar: en general són elements buits, que s'omplen amb el significat que el context fixa.

Hem d'aclarir que a vegades substitueixen un nom o un sintagma nominal -hem de recordar que també poden substituir altres categories, com adverbis o adjectius- que trobem al mateix text:

Tenia les claus a les mans i no les trobava.
L'home que treballa amb el pare no té gaire bon caràcter.
No va agafar els teus esquís sinó els meus.
I d'altres aquest antecedent no és present i, fins podríem dir que no existeix:
Jo pensava constantment en les vacances.
Qui ho diu això.
El que passa no és tan greu.
Quant tipus de pronoms coneixeu?

Aquí estudiarem els anomenats pronoms personals que reben aquest nom perquè poden ser de la primera, segona o tercera persona gramatical, és a dir, fan referència, respectivament, a qui parla (1a) a qui escolta (2a) o a la persona o a la cosa de la qual es parla (3a).

Es subdivideixen en:

PRONOMS PERSONALS FORTS: s'anomenen així perquè són tònics i els podem pronunciar sols. Solen ocupar el mateix lloc que l'element al qual substitueixen: Sempre pensa en la Laura // Sempre pensa en ella.

1. Per assenyalar les persones amb qui parlem tenim, a més del tu, els pronoms vostè i vós, que des del punt de vista de la comunicació, són segones persones a qui tractem en situacions formals sigui per què ens són desconegudes, sigui perquè els donem un tractament de respecte. Tanmateix, gramaticalment no ho són: vostè/s exigeix que el verb vagi en tercera persona -"vostè té raó"- i vós en segona del plural-"vós sou tan amable"-.

2. El pronom reflexiu si va acompanyat sempre de l'expressió mateix/a/os/es.

3. Hi ha un pronom nos que s'anomena majestàtic perquè el feien servir els memebres de la reialesa per parlar d'ells mateixos en plural, tot i que fossin individus singulars.

PRONOMS PERSONALS FEBLES : són monosíl·labs àtons o inaccentuats que es pronuncien sempre al costat del verb, formant amb ell una unitat prosòdica: Sempre pensa en la Laura // Sempre hi pensa.

1. Els pronoms febles tant els podem trobar davant del verb com darrere, i, depenent de la seva posició i del so pel qual comença o acaba el verb - vocàlic o consonàntic- adopten formes diferents:

2. Si els pronoms van situats davant del verb s'apostrofen o, simplement, s'escriuen separats - tot i que es pronuncien junts. Si van darrere el verb, bé s'apostrofen, bé s'hi uneixen amb un guionet, però mai s'escriuen separats. Oblida'm // Oblidar-me // M'oblides // Em vas oblidar.

3. Els pronoms febles van gairebé sempre davant del verb. Només els posarem darrere en els temps següents: GERUNDI (IMPERATIU (recordant-me) i recorda'm).

4. En el cas de les perífrasis verbals podem col·locar-los davant o darrere: (vull recordar-los o els vull recordar)

5. Deixant a banda els pronoms de primera i segona persona, que no substitueixen (acostumem a dir M'estimes? i no abstenir-se, atrevir-se, entossudir-se, penedir-se, queixar-se, rebel·lar-se... **Estimes a mi?), val a dir que hi ha verbs que porten el pronom incorporat, de tal manera que aquest tampoc no substitueix res, no té antecedent. És el cas dels anomenats verbs pronominals. Aquí en teniu uns quants:

6. Hem de recordar que hi ha verbs que són pronominals en castellà (callarse, macharse, caerse...) i en canvi en català no: (callar, marxar, caure...). I a l'inrevés: engreixar-se // engordar, haver-hi // haber...

7. D'altra banda, cal destacar que hi ha verbs que tenen diferent significat si porten o no pronom. No hem de confondre el significat de veure, amb el de veure-hi; el de sentir, amb el de sentir-hi, o el de tocar, amb el de tocar-hi, per exemple.

8. I, per acabar, destacar que hi ha verbs pronominals amb més d'un pronom, com anar-se'n, sortir-se'n...

I aquí teniu alguns exercicis que podeu fer, si voleu, i que em podeu donar per corregir, si creieu que us anirà bé per practicar el que hem fet fins ara.

1. Reescriviu les frases canviant l'element entre parèntesi pel pronom feble equivalent. Quina és la construcció més acceptable de les dues?

1. Regalarà (a tu) un anell.

2. Reparava (a ell) la bicicleta.

3. Ha dit (a nosaltres) moltes bestieses.

4. Han pres el pèl (a vosaltres).

5. Demà preguntaran (a mi) on era divendres.

2. Ompliu els buits de les frases següents amb un pronom feble cada cop diferent:

1. Cada matí __________ dutxo amb aigua freda per desvetllar-me.

2. Sempre __________ queixem, però mai reclamem per escrit.

3. La Maria va recollir la rosa i __________ va olorar.

4. __________ va trucar, però no __________ va trobar.

5. Si agafes allò, després __________ has de tornar a deixar.

6. Qui __________ anirà, al ball amb mi?

7. __________ tenia moltes, de preocupacions, però no __________ amoïnava per res.

8. Quan va canviar de pis va vendre els quadres a la Marta, o , potser va llençar-__________.

3. Ompliu els buits amb "la", "l'", "-la", "les", "-les"

1. En Pere va veure les margarides pansides i __________ regà.

2. M'agrada tant la foto del Raül, que __________ vull ampliar.

3. Arreboseu__________ abans de posar__________ a la paella i veureu com queda de bona, la carn.

4. On __________ heu posada, l'estufa ?

5. Envia__________ per correu urgent, les plantes.

4. Ompliu els buits amb "en" "n'", "-ne" o "'n":

1. Ramon, tens cartes a la bústia: __________ tens un bon munt!

2. Aquella jugada a la borsa li va sortir força bé. Amb els beneficis que __________ obtingué viu a cor que vols.

3. Agafi__________ tants com vulgui, de caramels!

4. Feu__________ més còpies, encara no __________ hi ha prou.

5. Ompliu els buits amb "el", "l'", "-lo", "'l":

1. Creia que havia perdut el gos i llavors __________ vaig trobar.

2. Què hi fa aquest home aquí ? Fes __________ fora !

3. El camí era tan recte que no __________ he pogut perdre.

4. No vull aquest cistell vell, llença __________.

6. Canvieu els pronoms de posició:

1. Ens van perdre de vista.

2. Cal anar-hi ben vestits.

3. No volia fer-lo enfadar.

4. Us puc demanar un favor?

7. Enquadreu la forma correcta i digueu com ho heu fet per destriar-la:

1. Encara no s'ha (rentat // renta't)

2. Nen, (rentat // renta't) i vine a esmorzar.

3. Quan juguis al parxís amb el pare (deixat // deixa't) guanyar.

4. Quan ens hem (adonat // adona't) de la desaparició ja no hem (tocat // toca't) res.

5. Quan rebis l'escrit, (presentat // presenta't) aquí immediatament.

8. Traduïu les frases següents al català:

1. Cállate Miguel, que no oigo nada!

2. María ha engordado una barbaridad este verano.

3. Vigilad al niño, que no se caiga por las escaleras.

4. Si Mario se sienta en el sofà se dormirá.

5. Había mucho ruído y no podíamos decir nada.

6. Se marchó en un barco de vela.

7. Adelgazó tanto que parecía un fideo.

8. Irse no solucionó nada.

# data[].attributes.attachment_link.description
I aquí parlarem dels pronoms personals, per què i com els utilitzem: Fixeu-vos en el text següent i digueu, a continuació, què és allò qu...

# data[].attributes.headline
Enllaç exercicis pronoms febles -extra- ✔

# data[].attributes.subject
Enllaç exercicis pronoms febles -extra- ✔

# data[].attributes.headline
Exercicis de coherència, abreviacions... 👩‍💻👨‍💻✍

# data[].attributes.subject
Exercicis de coherència, abreviacions... 👩‍💻👨‍💻✍

# data[].attributes.headline
Inventem-nos una història esparverant entre tots 

# data[].attributes.subject
Inventem-nos una història esparverant entre tots 

# data[].attributes.body
I comença així:
"Era una nit de l'any 1967 fosca com la gola d'un llop...

# data[].attributes.headline
Els errors més freqüents a l'hora d'escriure... quins són?

# data[].attributes.subject
Els errors més freqüents a l'hora d'escriure... quins són?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Als usuaris de la llengua sovint ens sorgeixen dubtes quan escrivim o parlem en català. No només d'ortografia, sinó de sintaxi

Comparteix:

Als usuaris de la llengua sovint ens sorgeixen dubtes quan escrivim o parlem en català. No només d'ortografia, sinó també de sintaxi o, fins i tot, de morfologia i fonètica. Per això, hem decidit recollir en aquest article alguns dels errors que considerem que són freqüents en català quan escrivim.

1. Degut a, a causa de

2. Que, què, el que

3. Des de, des que

4. Donar, fer

5. Ser, estar, haver-hi

6. Tant, tan

7. El complement directe no porta 'a'

8. Perquè, per què

9. Gerundi de posterioritat: 'morint a l'acte' / 'va morir a l'acte'

10. Per, per a

1. Degut a, a causa de

A la frase "La discussió va començar *degut a la seva intervenció" degut a és incorrecte, ja que aquesta expressió no es pot utilitzar amb el sentit de a causa de. En aquest cas, doncs, s'ha d'optar per expressions com a causa de, gràcies a, per culpa de, per raó de, perquè o ja que: per tant, la frase seria "la discussió va començar a causa de la seva intervenció". Degut, de fet, només és correcte quan s'utilitza com a participi del verb deure, acompanya sempre un altre verb, concorda amb un nom anterior -al qual es refereix- i pot anar seguit de la preposició a: "Aquest resultat va ser degut al bon entrenament".

La nova gramàtica, publicada a final del 2016, admet aquesta construcció: "El participi, de la mateixa manera que atès o vist, s'han lexicalitzat i formen construccions causals". Per tant, degut, que pot seleccionar un complement encapçalat per a i concordar en gènere i nombre amb el subjecte, ha donat lloc a l'expressió causal degut a seguit d'un sintagma nominal o una oració finita precedida per el fet. Ho trobareu amb més detall en aquest article sobre la Gramàtica de la llengua catalana.

2. Que, què, el que

Quan cal fer servir que ( el qual), quan el que i quan què? Per què podem dir "No vaig gosar comparar-lo amb els que estafen" però no "El tren va haver de frenar de cop, *el que va provocar que descarrilés"? Tots tres poden funcionar com a pronoms relatius, però el que només és correcte quan equival a una oració de relatiu substantivada (és a dir, seria el mateix que dir "No vaig gosar comparar-lo amb un estafador"). El que no és correcte quan equival a una oració de relatiu neutre (per analogia al castellà, lo que), sinó que es construeix amb la qual cosa, fet que, cosa que, circumstància que: "El tren va haver de frenar de cop, fet que va provocar que descarrilés".

Què, al seu torn, a banda de funcionar com a pronom interrogatiu ( Què fareu per dinar?), també funciona com a pronom relatiu seguit de preposició i antecedent, com, per exemple: "El llibre de què em parlaves m'ha agradat molt". També seria correcte construir aquesta frase amb el pronom relatiu compost, que és molt útil per evitar construccions ambigües: "El llibre del qual em parlaves m'ha agradat molt".

3. Des de, des que

En català, quan una preposició feble (com a, en, de i amb) va seguida de la conjunció que, s'elideix. Per exemple: " Des que la vaig conèixer, no puc parar de pensar-hi", mentre que " Des d' ahir, no puc parar de pensar-hi".

Per evitar, però, construccions forçades per l'eliminació de la preposició àtona davant de que, Solà, tal com explica Pelegrí Sancho al capítol 11 de la Gramàtica del català contemporani ( Gcc), va proposar algunes alternatives, com recórrer a una estructura amb un mot abstracte ( el fet, manera, mesura, acció, idea, creença, això, etc.), o bé a un infinitiu, un nom o un gerundi: "L'amenaçaven amb això d'expulsar-lo".

Així mateix, la normativa obliga a canviar les preposicions en i amb per a/ de davant de l'infinitiu que funciona com a nucli d'una subordinada exigida pel verb: "L'exercici consisteix en aprendre's de memòria els exemples" hauria de ser "L'exercici consisteix a aprendre's de memòria els exemples".

4. Donar, fer

En català, certes expressions es construeixen amb el verb fer i no amb donar: així no *donem petons sinó que fem petons. Però tampoc no donem pena ( fem pena), no donem fàstic ( fem fàstic), no donem una volta (sinó que fem una volta), no ens donem compte d'una cosa (sinó que ens n'adonem) ni ens dóna la sensació (sinó que ens fa la sensació o tenim la sensació), etc. Ara bé, a vegades, tal com apunta l'Ésadir, utilitzem el verb fer quan l'expressió es construeix amb donar: és el cas de donar una bufetada o donar una puntada de peu, per exemple. En un article escrit a Núvol fa un parell d'anys, Pau Vidal descrivia un altre exemple d'ús del verb donar fruit de la interferència del castellà, Que ens donin.

5. Ser, estar, haver-hi

Sona el telèfon: "*Està la Clàudia?". Per què no és correcte? L'ús del verb estar en aquest cas es deu a una interferència de la llengua castellana ( ¿Está Clàudia?) i en català es construeix amb haver-hi: "Que hi ha la Clàudia?", però responem "No, no hi és" o "Sí, sí que hi és", tal com explicava Joan Solà en un dels seus articles recollits a Plantem cara.

Però anem una mica més enllà: quan hem d'utilitzar ser i quan, estar? Si el verb porta com a complements construccions que indiquen estats, amb preposicions amb valor locatiu ( en, a, per, etc.) o adverbis, el verb que sol aparèixer és estar: "La Fina està en condicions d'explicar-t'ho", "Avui estic pitjor que ahir". Les construccions amb, sense, de i com (a), demanen ser, quan el complement introdueix una propietat, o estar, si introdueix un estat: "Aquesta faldilla és de seda", "El teu pare està amb febre". Finalment, en les oracions en què es combina un atribut i un locatiu, l'ús d'un verb o d'un altre depèn de la importància dels complements: si ho és el locatiu, aleshores cal triar ser, però si ho és l'atribut, estar: "En aquella foto, la meva germana és a l'habitació amb un llibre", però "En aquella foto, la meva germana està amb un llibre a l'habitació".

L'ús de ser o estar també està condicionat pel tipus de subjecte (animat o inanimat) i pel significat de l'atribut. Quan el subjecte és animat i els adjectius designen propietats, se sol optar per ser, però si l'adjectiu és transitori, estar: "En Joan és prim", però "La Maria està exempta de pagar impostos". Alguns adjectius (com els que designen caràcter) tenen els dos valors: "L'home és gelós" i "L'home està gelós del seu èxit". En canvi, si el subjecte és inanimat i designa propietat, es construeix amb ser, mentre que si indica estat, s'opta per estar. Alguns adjectius, com tort, bo, fluix, net, brut, etc., poden tenir sentit transitori o no, però amb independència del sentit que s'hi doni, l'ús tradicional prefereix ser -encara que estar no és incorrecte si expressa estat: "El menjar és/està bo".

Quan l'atribut és un participi i el subjecte és animat, s'usa ser quan designa propietat (tot i que no és gaire freqüent) i estar, quan expressa estat: "L'Aina és decidida", però "Avui estic cansada". En canvi, si el subjecte és inanimat i l'atribut designa propietat, es construeix amb ser: "Aquesta figura és feta a mà", mentre que, si expressa un estat (que és el més freqüent), es pot construir amb ser o estar: "El quadre és/està trencat". Finalment, quan l'oració combina atribut + locatiu, el més freqüent és estar -"Està agenollada al mig de l'habitació"-, però si l'ordre és locatiu + atribut, s'opta per ser: "En Miquel era a la sala d'espera malalt i desanimat".

6. Tant, tan

Quan hem d'escriure tant i quan tan? Tan és un adverbi que s'escriu sempre davant d'un adjectiu o davant d'un altre adverbi i s'utilitza per modificar adjectius o locucions adjectivals i adverbis o locucions adverbials, per exemple: "És tan alta que toca tots els sostres", o "Camina tan de pressa que no el puc atrapar".

Tant, en canvi, pot ser un adjectiu, un pronom o un adverbi. Com a adjectiu, acompanya un nom, amb el qual concorda en gènere i nombre, i pot admetre la preposició de: "Fa tant de vent que se m'emporta", "He menjat tanta xocolata que ara no tinc gana". Com a pronom, també es flexiona: "Mai n'havia vist tantes de juntes". Com a adverbi, complementa el verb: "No mengis tant!".

En les oracions comparatives, s'escriu tan després d'adjectiu o adverbi: "És tan dolç com el sucre" o "Va venir tan aviat com va poder". Però s'escriu tant seguit d'adverbi, adjectiu o nom quan s'introdueixen dos elements idèntics: "Va beure tant vi com cervesa". Sobre l'ús de tant o tan en l'expressió " tan(t) o més, us recomano que us llegiu aquest article d'Albert Pla Nualart.

7. El complement directe no porta 'a'

És a dir, el complement directe, en català, no porta cap marca que l'identifiqui, com pot ser una preposició o que concordi amb algun element (només el subjecte concorda amb el verb). De manera general, el complement directe s'escriu sense a i, per tant, no és correcte dir "La malaltia *afecta al 85% de la població", sinó que cal dir "La malaltia afecta el 85% de la població".

Ara bé, d'acord amb la nova Gramàtica de la llengua catalana, quan el complement directe es pot confondre amb el subjecte, afavoreix la preposició: davant dels pronoms tothom, tot i ningú, davant de qui i el qual; davant de complements directes coordinats, un dels quals ha d'anar introduït per a i l'altre, no ("Saluda a ells i a la Maria"); per simetria amb un complement precedent amb a ("Us esperen a tu i al teu fill"); quan està dislocat o focalitzat i no apareix en posició postverbal ("Al nen el durà el veí)"; i quan és contigu a un subjecte postverbal i tots dos formen part d'una comparativa en què se silencia el verb i en alguns casos també el subjecte ("L'aconsella com un pare al seu fill").

Tal com havia descrit ja Fabra, la preposició és obligatòria en els casos següents: davant dels pronoms personals forts quan assumeixen la funció de CD ("Tu em miraves a mi"), per desfer ambigüitats comparatives ("M'estima més que a la seva germana") o en l'expressió l'un a l'altre ("Es miraven l'un a l'altre"), així com davant de CD animats desplaçats a inici de frase ("A en Jordi ja no el convido").

8. Perquè, per què

Quan hem d'escriure per què i quan perquè? En català, la conjunció s'escriu perquè quan indica causa i equival a ja que ("No volia veure'l perquè sabia que ploraria"), però també quan indica finalitat i equival a per tal que ("He portat aquest regal al nen perquè jugui"). Perquè també, com a substantiu, equival a raó o causa: "No te'n sabria dir el perquè".

Al seu torn, per què introdueix frases interrogatives, tant directes com indirectes: "Per què no ha agafat el llibre?" o "M'ha preguntat per què no ha agafat el llibre". També funciona com a pronom relatiu i funciona com el relatiu compost ( pel qual): "Aquest és el motiu per què han arribat a les mans".

9. Gerundi de posterioritat: 'morint a l'acte' / 'va morir a l'acte'

En català una frase com "Va caure a terra, morint a l'acte" no es considera correcta, ja que el gerundi amb valor de posterioritat és incorrecte. En aquest cas, la solució proposada és construir una oració coordinada copulativa: "Va caure a terra, i va morir a l'acte".

L'ús del gerundi, en canvi, és correcte quan té valor de simultaneïtat o anterior ("Llegia mossegant-se les ungles"), quan té una funció adverbial ("Va marxar jugant amb la pilota") o quan complementa un nom ("Vaig veure la Maria llegint un llibre").

10. Per, per a

Quan hem d'utilitzar per i quan per a? Aquest és un dels punts més qüestionats de la gramàtica i que ens fa dubtar més. A la Gramàtica catalana, Fabra va establir una distribució dels usos que presentaven les preposicions per i per a davant d'infinitiu o sintagma nominal, encara que ha causat dubtes entre els gramàtics i s'ha fet altres propostes, com la de Coromines-Solà. La nova Gramàtica de la llengua catalana accepta les dues propostes que a continuació us presentarem.

Així, s'escriu davant de sintagma nominal per quan expressa causa o motiu, lloc de pas, localització en l'espai, durada, localització en el temps, mitjà o instrument, bescanvi, identificació, distribució, freqüència o complement agent (en les oracions passives), però cal fer servir per a quan expressa destinació o finalitat, i termini fix referit al futur. Per exemple: "El meu germà ha vingut expressament per tu", mentre que "Aquest regal és per a la meva amiga". Podeu trobar més exemples a la fitxa de l'Optimot.

Davant d'infinitiu, la normativa dicta que cal fer servir per quan l'infinitiu té valor causal -si bé només es considera correcte davant d'infinitiu compost ("Això et passa per no haver-me fet cas"), però és incorrecte davant d'infinitiu simple: "Bec *per tenir set"-, quan indica una acció que encara no ha passat o està a punt de passar ("Abans de plegar tinc molta feina per fer"), o quan té el mateix sentit que encara que: "Per tenir l'edat que té, es conserva bé".

Quan l'infinitiu té valor de destinació o finalitat, s'utilitza per a ("He comprat un regal per a regalar a la Júlia"), excepte quan l'infinitiu no només té valor de finalitat sinó que també fa referència al motiu: "Havíem anat a Figueres per veure la nova exposició". Aquesta explicació, que Fabra va donar a la Gramàtica catalana de 1918, és un dels punts conflictius d'aquesta norma, juntament amb la noció de "nom/verb d'acció voluntària", que provoca dubtes d'aplicació.

Per solucionar aquests dubtes, Coromines va proposar mantenir la distribució d'usos de per i per a només davant de sintagma nominal i reduir-la a per davant d'infinitiu i partícules (adverbis i conjuncions), cosa que Solà va ampliar amb una proposta que aposti per una normativa "convencional, que atengui exclusivament la necessitat que té la llengua estàndard de distingir les dues nocions que aquestes preposicions vehiculen". Tanmateix, aquesta proposta, asseguren Viana i Suïls a la Gramàtica del català contemporani "ha de fer front a la no acceptabilitat de l'infinitiu simple amb per amb valor causal". Solà, però, considera que a la pràctica poques vegades es produeix ambigüitat, ja que "els valors causal i final no depenen únicament de la preposició, sinó de les altres paraules del context".

Altres gramàtics, com Badia i Margarit, Ruaix i Albert Jané s'han posicionat a favor de la norma Fabra i n'han ampliat alguns continguts. Badia i Margarit, per exemple, va elaborar una regla que explicava les correspondències entre les preposicions per i per a catalanes i les por i para castellanes.
Per elaborar aquest article m'he basat en la Gramàtica del català contemporani, en algunes fitxes l'Optimot i l'Ésadir i en les novetats que ha incorporat la Gramàtica de la llengua catalana publicada aquest 2016.
Si t'ha agradat aquest article, també pots llegir "5 aberracions lingüístiques nadalenques", de Bernat Puigtobella. O els decàlegs de Pau Vidal: " Els 10 calcs més necis en català" i " Els 10 calcs més necis en català (de la gent de carrer) ".
Si us heu d'examinar del nivell C2 de català, us recomanem el manual 10 Proves per al Nivell C2 - Exercicis segons el model de la DGPL (Castellnou).

Participa en sortejos setmanals i guanya llibres

Rep la revista anual en paper

Accedeix a la Biblioteca del Núvol

Aconsegueix descomptes culturals

Subscriu-t'hi ara!

També et pot interessar

Els lloms descolorits
Jordi Puntí

Vet-ho aquí
Núvol

Parlem amb...
Pere Cardús i Cardellach

Bernat Puigtobella

Irene Solé Quevedo

Mercè Valero

Laia Serch i Carlota Rubio

Gerard Viladomat

# data[].attributes.attachment_link.description
Als usuaris de la llengua sovint ens sorgeixen dubtes quan escrivim o parlem en català. No només d'ortografia, sinó de sintaxi

# data[].attributes.body
En parelles, busqueu el màxim de sinònims possibles pels següents verbs:
Buscar, realitzar, pagar, dir, acabar, voler...

# data[].attributes.body
COMUNICACIÓ ESCRITA?
PER QUÈ?

Per transmetre amb èxit els nostres missatges, en paper o en pantalla,
mitjançant una argumentació clara i convincent.

Saber escriure bé és indispensable per aconseguir els nostres objectius.
La manera com ens comuniquem per escrit reflexa la nostra qualitat professional.

Mails, cartes, informes, documentació interna, històries clíniques,
presentacions… La comunicació escrita és a tot arreu,
en paper o en pantalla. Ho hem de fer bé! No podem errar!

Com comunicar exactament el que volem dir sense que se’ns interpreti malament?
Com sintetitzar la idea que volem comunicar perquè els nostres interlocutors
no es perdin en detalls inútils?
Com redactar una ponència que capti l’atenció del públic assistent?
Com transmetre un determinat missatge en funció de la persona a la que ens dirigim?

La resposta a totes aquestes preguntes és aprendre a redactar bé i a argumentar de forma coherent.

*LA METODOLOGIA

Part totalment pràctica que haureu de realitzar els propis alumnes a cada sessió.

*EL PROGRAMA DE LA FORMACIÓ

1- La forma

La cohesió: els connectors

La puntuació

Els e-mails

2- La comunicació

El tema: de què volem parlar

L’objectiu: què volem aconseguir amb el nostre escrit

El destinatari: a qui va dirigit l’escrit

Com arribar al destinatari de forma empàtica

3- La tècnica

La coherència: el brainstorming i l’ordenació lògica de les idees

El redactat: el cos del redactat, la introducció, la conclusió

Tècniques per desbloquejar el pensament

# data[].attributes.body
Redacta en un màxim de 5 línies una carta comercial amb l'estructura que creus que ha de tenir:

A la carta una empresa (NOVEX, SL) vol demanar a una altra empresa (COMERCIAL SALA, SA) informació sobre

# data[].attributes.body
Aquest mur ens servirà per posar en pràctica la comunicació escrita de tot el grup classe.

Com ho farem? La professora anirà penjant notícies, exercicis, tasques i enllaços webs per treballar l'escriptura.

# data[].attributes.body
Benvinguts i benvingudes!
Mòdul: M01 COMUNICACIÓ I ATENCIÓ AL CLIENT.
UF2: Comunicació empresarial escrita (33h).

Continguts de la UF2:
1. Selecció de tècniques de comunicació empresarial escrita:
1.1 Elements i barreres de la comunicació escrita.
1.2 Comunicació i informació escrita i comportament.
1.3 Les relacions humanes i laborals en l’empresa.
1.4 L’organització empresarial. Organigrames. 1.5 Principis i tipus d’organització empresarial.
1.6 Descripció dels fluxos de comunicació escrita.
1.7 Canals de comunicació escrita. Canals convencionals, noves tecnologies de telefonia i informàtiques. Internet, intranet, plataformes col·laboratives i de comunicació. 1.8 La comunicació interna en l’empresa: comunicació formal i informal.
1.9 La comunicació externa en l’empresa. La publicitat.
2. Transmissió de comunicació escrita en l’empresa:
2.1 La comunicació escrita en l’empresa en les dues llengües oficials i en llengua anglesa.
2.2 Normes de comunicació i expressió escrita.
2.3 Llibres i manuals d’estil de comunicació escrita en l’empresa i les organitzacions.
2.4 Característiques principals de la correspondència comercial.
2.5 La carta comercial. Estructura, estils i classes.
2.6 Formats tipus de documents d’ús en l’empresa i en les administracions públiques. 2.7 Mitjans i equips ofimàtics i telemàtics.
2.8. Programari de tractament de la informació i d’edició.
2.9 El correu electrònic i altres mitjans de comunicació en línia.
Protocols de bones pràctiques en la comunicació professional en línia . Cibermaneres.
2.10 Les centrals de serveis d’atenció en línia als clients/usuaris.
2.11 La recepció, tramesa i registre de la correspondència.
2.12 Servei de correus, circulació interna de correspondència i paqueteria.
2.13 Aplicació de procediments de seguretat i confidencialitat de la informació.