# data[].attributes.body
Bitka kod Austerlitza poznata i kao Bitka triju careva iliti Bitka kod Slavkova. Bila je jadna od najvećih i najuspješnijih Napoleonovih bitaka, a dogodila se 2. prosinca 1805. godine, točno godinu dana otkako se Napoleon sam proglasio carem Francuza u crkvi Notre dame u Parizu i označila je kraj ratnih operacija 1805. godine. Napoleon je uza se imao vojsku sastavljenu od 70000 vojnika, ali on je znao da mu s juga prijeti vojska austrijskog nadvojvode Karla sastavljenu od 85000 vojnika. Zato je odlučio pod svaku cijenu isprovocirati što prije odlučnu bitku na terenu koji mu najviše odgovara. Za mjesto sukoba odabrao je brežuljkasti kraj uz cestu Beč - Brno, oko 20 km zapadno od Brna, blizu tadašnjeg sela Slavkov (Austerlitz). Da zavara saveznike o svojim nakanama , izmislio je povlačenje svoje vojske u panici i neredu. Napoleon je svoju vojsku postavio tako da je maršal Lannes sa 24800 vojnika vodio lijevo krilo, a maršal Soult je sa četvrtim korpusom bio u sredini i na desnom krilu sa 24600 vojnika. Desno krilo bilo je postavljeno tako da je ispražnjena uzvisina Pratzen (u sredini), koja je dominirala cijelom bojišnicom i tako je pružena mogućnost da mu koalicija napadne nebranjeno desno krilo. Ruski car Aleksandar odmah je nasjeo na tu varku, koncentrirao je koalicijske snage na desnu stranu i napao, usprkos otpora i prigovora Kutuzova. U međuvremenu Napoleon je vukao odlučne poteze. Maršal Soult je u međuvremenu izmakao točno po sredini, a na desno krilo došao je Davoutov treći korpus sa 6600 vojnika, koji je nastupao iz pravca Beča. Francuzi su sljedećeg dana uspjeli zadržati koalicijske napade na svoje lijevo krilo, nakon početnih uspjeha Rusa na kod uzvisina na Pratzenu, Francuzi su izveli iznenadni protunapad. Već su do podne vojnici maršala Soulta uspjeli ovladati uzvisinom odakle su nastavili napadati na koalicijski centar. Francuska vojska je probila obranu i presjekla koalicijske snagena dva dijela. Davoutov korpus počeo je opkoljavati koalicijske snage. U koalicijskim je snagama nastala totalna pomutnja i kaos i bitka je bila izgubljena. Austerlitz je bila najodlučnija i najslavnija Napoleonova bitka i zenit njegova uspona. Bitkom kod Austerlitza okončana je Treća koalicija. Rusi su se morali povući na sjever u Poljsku i nastaviti se boriti u savezništvu sa Prusijom, i tako je nastala četvrta koalicija. Austrijanci su bili prisiljeni tražiti primirje te tako potpisati Požunski mir 26. proinca 1805. godine. Po klauzalama tog mirovnog sporazuma Austrijanci su Francuzima morali prepustiti Veneciju, Dalmaciju, i nekadašnju mletačku Istru, a Tirol i Voralberg je dobila Bavarska.

# data[].attributes.body
Pozadina bitke kod Jene je kompleksna i povezana s političkim i vojnim događajima u Europi u to vrijeme. Nakon što je Napoleon Bonaparte preuzeo vlast u Francuskoj, započeo je širenje francuske moći kroz ratove protiv raznih europskih država. Pruska, koja je bila jedna od glavnih sila u Europi, osjećala je prijetnju od Napoleonove ekspanzije. Godine 1806., Napoleon je odlučio napasti Prusku kako bi osigurao francusku dominaciju u srednjoj Europi. Pruska vojska bila je slabo pripremljena za sukob, a njihova strategija se oslanjala na tradicionalne metode borbe koje nisu mogle parirati Napoleonovim inovativnim taktikama. Pruski vojni lideri, kao što su general von Scharnhorst i general Gneisenau, pokušavali su reformirati vojsku, ali su se suočavali s unutarnjim nesuglasicama i nedostatkom resursa. Napoleon je iskoristio trenutak slabosti Pruske i okupio svoju vojsku u blizini Jene. Njegova strategija uključivala je brzo kretanje i iznenadne napade, što je omogućilo francuskim snagama da razdvoje i poraze pruske jedinice. Ova bitka nije bila samo vojni sukob, već i ključni trenutak u oblikovanju europske političke karte, jer je dovela do pada Pruske i jačanja Napoleonove moći. U bitci kod Jene, koja se odigrala 14. listopada 1806., sudjelovale su dvije glavne strane: francuska vojska pod vodstvom Napoleona Bonapartea i pruska vojska. Francuska vojska brojila je oko 120,000 vojnika, a bila je organizirana u nekoliko korpusa. Napoleon je koristio svoju poznatu strategiju brzog kretanja i iznenadnih napada, što mu je omogućilo da iskoristi slabosti pruske vojske. Njegove snage bile su dobro obučene i motivirane, s iskusnim zapovjednicima. S druge strane, pruska vojska imala je oko 80,000 vojnika, ali su se suočavali s problemima u organizaciji i strategiji. Pruski zapovjednici nisu uspjeli pravovremeno koordinirati svoje snage, što je dovelo do njihove brze poraznosti. Unutarnje nesuglasice i nedostatak resursa dodatno su otežali sia je ključna za Napoleonovu dominaciju u Europi i označila je početak kraja pruske vojne moći u tom razdoblju. Taktika bitke kod Jene bila je ključna za francusku pobjedu. Napoleon je koristio nekoliko strateških principa koji su mu omogućili da nadmaši prusku vojsku.

Jedna od glavnih taktika koju je Napoleon primijenio bila je "divide et impera" ili "podijeli i vladaj". On je podijelio svoje snage u više korpusa, što mu je omogućilo da brzo reagira na pokrete neprijatelja i da napadne njihove slabosti. Francuske snage su se kretale brže i bile bolje organizirane, što im je omogućilo da iznenade pruske vojnike.

Napoleon je također koristio teren u svoju korist. Bitka se odigrala u području s brojnim brežuljcima, što je omogućilo francuskim snagama da zauzmu visoke pozicije i imaju bolji pregled nad bojištem. Ova taktička prednost, zajedno s napadima iz više smjerova, dovela je do kaosa u pruskim redovima.

Na kraju, brza i odlučna akcija francuske vojske, uz dobru komunikaciju i koordinaciju, omogućila je da se pruske snage brzo slome i povuku. Ova bitka postavila je temelje za Napoleonovu dominaciju u Europi tijekom sljedećih godina. Ishod bitke kod Jene, koja se odigrala 14. oktobra 1806. godine, bio je velika pobjeda za Napoleonove trupe protiv Pruske vojske. Francuska vojska, pod Napoleonovim zapovjedništvom, uspjela je nanijeti teške gubitke neprijatelju, što je dovelo do povlačenja pruske vojske i značajno oslabilo prusku vojnu moć. Ova pobjeda imala je dalekosežne posljedice, jer je omogućila Napoleonovoj vojsci da zauzme Berlin i uspostavi francusku dominaciju u središnjoj Europi. Bitka kod Jene, zajedno s bitkom kod Auerstedta koja se odigrala istog dana, označila je početak kraja Pruske kao velike vojne sile na određeno vrijeme. Posljedice bitke kod Jene bile su značajne i dalekosežne. Prvo, Napoleonova pobjeda dovela je do potpunog sloma pruske vojske, što je rezultiralo gubicima u ljudstvu i opremi. Ovo je oslabilo Prusku kao vojnu silu i otvorilo put za francusku okupaciju Berlina. Drugo, nakon bitke, Pruska je bila prisiljena potpisati Tilsitski mir 1807. godine, koji je značio kraj rata između Francuske i Pruske. Ovaj mir je doveo do teritorijalnih gubitaka za Prusku i promijenio političku mapu Europe, stvarajući saveze između Francuske i drugih država. Treće, bitka kod Jene imala je dugoročne posljedice na vojnu strategiju i reforme unutar Pruske. Pruska je shvatila potrebu za modernizacijom svoje vojske i organizacijom, što je kasnije dovelo do vojnih reformi koje su omogućile uspjeh Pruske u kasnijim sukobima, uključujući Francusko-pruski rat 1870-1871. godine.

# data[].attributes.body
Politička situacija uoči bitke kod Marenga bila je vrlo napeta i kompleksna. Nakon Francuske revolucije, Europa je bila podijeljena između monarhija i republika, a Napoleon je nastojao učvrstiti vlast Francuske i proširiti njen utjecaj.

Austrija, kao jedna od glavnih monarhija, bila je odlučna suprotstaviti se Napoleonu i njegovim vojnim ambicijama. U tom kontekstu, Napoleon je planirao ofenzivu u Italiji kako bi osigurao francuske interese i eliminirao austrijsku prijetnju.

Također, Napoleon je imao podršku većine francuskog naroda zbog svojih vojnih uspjeha i reformi, što mu je omogućilo da mobilizira vojsku i pokrene napad na austrijske snage. Ova bitka bila je ključna za daljnji razvoj Napoleonove karijere i za oblikovanje političke karte Europe u to vrijeme. Strategija francuske vojske pod Napoleonovim vodstvom tokom bitke kod Marenga bila je usmjerena na brze i odlučne maneuvre. Napoleon je planirao iznenaditi austrijske snage i iskoristiti njihovu slabost. Njegov cilj bio je razdvojiti neprijateljske jedinice i napasti ih pojedinačno, što je omogućilo francuskim trupama da steknu prednost.

S druge strane, austrijska vojska, iako brojčano jača, bila je manje koordinirana. Njihova strategija se oslanjala na obranu i pokušaj da zadrže linije, ali Napoleon je uspio iskoristiti svoje vojne vještine i taktičku fleksibilnost kako bi nadmašio austrijske planove. Napoleon je takođe koristio brze komunikacijske linije i mobilnost svojih trupa kako bi preusmjerio snage tamo gdje su bile najpotrebnije, čime je dodatno oslabio austrijsku obranu. Ova kombinacija strategije i taktike dovela je do odlučujuće francuske pobjede. Pripreme francuske vojske za bitku kod Marenga uključivale su pažljivo planiranje i mobilizaciju trupa. Napoleon je organizirao svoje vojne jedinice u nekoliko korpusa, što mu je omogućilo fleksibilnost u manevriranju. Također je osigurao potrebnu opskrbu, uključujući hranu i municiju, kako bi njegovi vojnici bili spremni za borbu. Austrijska vojska, s druge strane, također je bila u procesu mobilizacije, ali su se suočavali s problemima u koordinaciji i komunikaciji. Njihove pripreme nisu bile tako učinkovite kao francuske, što je doprinijelo njihovom porazu. Napoleon je koristio svoje iskustvo i znanje o terenu kako bi osigurao da su njegove snage optimalno raspoređene i spremne za borbu, što je bilo ključno za uspjeh u ovoj bitci. Taktika francuske vojske pod Napoleonovim vodstvom bila je usmjerena na brze i odlučne napade. Napoleon je često koristio formacije kao što su kolone za napad, što je omogućilo njegovim trupama da brzo prodiru kroz neprijateljske linije. Također je primjenjivao strategiju iznenađenja, napadajući neprijatelja u trenucima kada su bili najmanje spremni. S druge strane, austrijska vojska se oslanjala na tradicionalnije metode, poput formacija u liniji, što je otežavalo njihovu prilagodbu brzim promjenama na bojnom polju. Napoleonova sposobnost da brzo preusmjeri svoje snage i iskoristi slabosti neprijatelja bila je ključna za njegove pobjede. Napoleon je također naglašavao važnost komunikacije među svojim zapovjednicima, što je omogućilo brže donošenje odluka i efikasnije izvođenje planova. Ishod bitke kod Marenga, koja se odigrala 14. srpnja 1800. godine, bio je odlučujuća pobjeda francuske vojske pod vodstvom Napoleona Bonapartea protiv austrijskih snaga. Ova bitka je značajno doprinijela jačanju Napoleonove moći u Francuskoj i njegovom statusu kao vojnog vođe.

Francuska vojska, iako u početku bila u nepovoljnom položaju, uspjela je izvesti uspješan kontraudara, što je rezultiralo slabljenjem austrijskih snaga. Napoleon je iskoristio svoje taktičke vještine i sposobnost brze mobilizacije jedinica, što je dovelo do odlučujuće pobjede.

Nakon bitke, Napoleon je osigurao kontrolu nad Italijom, a ova pobjeda je također imala značajan utjecaj na političku situaciju u Europi, što je dodatno učvrstilo njegovu vlast. Posljedice bitke kod Marenga bile su značajne i dalekosežne. Prvo, francuska pobjeda učvrstila je Napoleonovu vlast i njegovu reputaciju kao vojnog vođe, što mu je omogućilo daljnje širenje utjecaja u Europi. Drugo, bitka je rezultirala slabljenjem austrijskih snaga u Italiji, što je omogućilo Francuskoj da preuzme kontrolu nad tim područjem. Ova kontrola je doprinijela jačanju francuske pozicije u regiji i promijenila ravnotežu moći u Europi. Treće, pobjeda je dovela do potpisivanja Campo Formio mira 1797. godine, kojim su završeni ratovi između Francuske i Austrije. Ovaj mir je omogućio Francuskoj da osigura teritorijalne dobitke i dodatno ojača svoju poziciju na kontinentu. Sve u svemu, bitka kod Marenga bila je ključna prekretnica u Napoleonovoj karijeri i europskoj povijesti tog vremena.

# data[].attributes.body
Bitka kod Bailena, koja se odigrala od 16. do 19. srpnja 1808. godine, bila je važna prekretnica u Španjolskom ratu za neovisnost. Ova bitka je započela kada su španjolske snage, predvođene generalom Francisco de Córdovom, odlučile napasti francuske trupe pod komandom generala Pierre Duponta, koje su se nalazile u gradu Bailenu, u Andaluziji. Bitka je trajala nekoliko dana i obuhvatila je intenzivne borbe. Španjolske snage su, koristeći superiornu strategiju i poznavanje terena, uspjeli preokrenuti situaciju u svoju korist. Francuske trupe su pretrpjele teške gubitke, a Dupont je bio prisiljen na povlačenje. Pobjeda španjolskih snaga u Bailenu imala je značajne posljedice. Ojačala je moral španjolske vojske i potaknula otpor protiv francuske okupacije. Također je dovela do promjene strategije Napoleona u Španjolskoj, što je dodatno zakompliciralo situaciju za francusku vojsku u regiji. Bitka kod Bailena ostaje simbol borbe za slobodu i neovisnost u Španjolskoj. U bitci kod Bailena sudjelovale su dvije glavne strane: španjolske snage i francuske trupe.

Španjolske snage, predvođene generalom Francisco de Córdovom, brojile su oko 20,000 vojnika. Ove snage su se sastojale od regularnih vojnika, milicije i dobrovoljaca, koji su se borili za slobodu svoje zemlje od francuske okupacije. Španjolska vojska imala je prednost u poznavanju terena i lokalne podrške, što je značajno doprinijelo njihovoj pobjedi. Francuske trupe, pod komandom generala Pierre Duponta, brojile su oko 18,000 vojnika. Iako su bili dobro obučeni i opremljeni, francuski vojnici su se suočili s problemima u opskrbi i komunikaciji, što je dodatno otežalo njihovu borbu. Tijekom bitke, francuske snage su pretrpjele velike gubitke, što je dovelo do njihovog povlačenja i konačne španjolske pobjede. Ova bitka je bila ključna u španjolskom ratu za neovisnost i imala je dugoročne posljedice za francusku vojsku u regiji. Taktike obiju strana u bitci kod Bailena bile su različite i odražavale su njihove vojne strategije i ciljeve. Španjolske snage su se oslanjale na strategiju obrane i poznavanje terena. Iskoristili su lokalne resurse, uključujući podršku stanovništva, te su se borili u poznatom okruženju. Španjolski vojnici su formirali čvrste borbene linije i koristili su kombinaciju pješadije i konjice kako bi napali francuske položaje. Također su primijenili taktiku iznenađenja, napadajući francuske snage kada su bile najranjivije. Francuske trupe, s druge strane, pokušale su iskoristiti svoju mobilnost i disciplinu. Njihova strategija uključivala je brze napade i manevre kako bi slomile španjolski otpor. Ipak, suočili su se s problemima u komunikaciji i opskrbi, što je otežalo njihovu sposobnost da se učinkovito organiziraju. Tijekom bitke, francuske snage su bile prisiljene da se povuku zbog španjolske prednosti u broju i poznavanju terena. Ove taktičke razlike doprinijele su konačnoj pobjedi španjolske vojske u bitci kod Bailena. Bitka kod Bailena, koja se odigrala u srpnju 1808. godine tijekom Španjolskog rata za neovisnost, završila je značajnom pobjedom španjolske vojske nad francuskim snagama. Ova bitka bila je ključna jer je označila prvi veliki poraz Napoleonskih snaga u Španjolskoj, što je podiglo moral španjolskih trupa i stanovništva. Ishod bitke doveo je do povlačenja francuskih snaga iz Andaluzije i bio je važan korak prema španjolskoj borbi za neovisnost. Također je potaknuo druge europske narode da se suprotstave Napoleonovoj dominaciji. Pobjeda kod Bailena imala je dugoročne posljedice na tijek rata i formiranje španjolske nacionalne svijesti. Bitka kod Bailena imala je nekoliko značajnih posljedica koje su utjecale na tijek Španjolskog rata za neovisnost i širu europsku politiku. Prvo, pobjeda španjolske vojske nad francuskim snagama bila je simbolični trenutak koji je podigao moral španjolskog naroda i vojske. Ovaj uspjeh potaknuo je daljnji otpor protiv francuske okupacije i inspirirao druge regije u Španjolskoj da se pridruže borbi za neovisnost. Drugo, poraz u Bailenu prisilio je Napoleona da preispita svoje vojne strategije u Španjolskoj. Nakon bitke, francuske snage su se morale povući iz Andaluzije, što je dodatno oslabilo njihovu kontrolu nad tim dijelom zemlje.

Konačno, bitka kod Bailena imala je dugoročne posljedice na europsku politiku. Ovaj poraz doprinio je jačanju koalicije protiv Napoleona, što je na kraju dovelo do njegovog sloma u kasnijim godinama.

# data[].attributes.body
Bitka kod Waterlooa započela je 18. lipnja 1815. godine kod Waterlooa u današnjoj Belgiji. Carska francuska vojska predvođena na čelu sa carom Napoleonom poražena je od britanske vojske kojom je zapovijedao vojvoda od Wellingtona, zajedno sa Pruskom vojskom na čelu sa Gebhardom von Blucherom. Bitka kod Waterlooa bila je zadnja Napoleonova bitka. Poraz kod Waterlooa označila je kraj vladavine Napoleona, a za Francuze je to značilo kraj Sto dana. Car Napoleon je svoju vojsku podijelio na dva krila, lijevo krilo je vodio njegov najvjerniji suradnik maršal Michel Ney, a desno krilo vodio maršal markiz de Grounchy. Bitka je bila svojevrsna klaonica, a započela je prije izlaska Sunca, a trajala je cijeli dan i završila kasno u noć. U biti je poginulo 30000 vojnika, od čega oko 25000 vojnika na Napoleonovoj strani.Ubijeno je pet konja na kojima je maršal Michel Ney jahao. Kada se Napoleon pnovno vratio na vlast, mnoge su se države koje su bile protiv njega udružile u Sedmu koaliciju. Dvije velike snage pod vodstvom vojvode od Wellingtona i Gebharda von Bluchera sastali u blizini sjeveroistočne granice Francuske, a Napoleon se odlučio za napad s ciljem da ih uništi prije negoli udružene sa ostalim snagama krenu u invaziju na Francusku. Nakon toga je uslijedila odlučujuća trodnevna bitka. Napoleon je razvlačio od početka bitke do podne 18. lipnja, čekajući da se tlo osuši. Za to vrijeme Wellingtonova vojska, koja je bila raspoređena po briselskoj cesti prema odronu Mont - Saint - Jeanu, izdržala učestale napade Francuza. Uvečer je stigla pruska vojska koja je svojim napadima oslabila Napoleonovo desno krilo, ujedno pomažući i Britancima. Za to vrijeme Britanci i njihovi saveznici kreću u protunapad i rastjerivaju razbijenu francusku vojsku sa poljane. Koalicijske snage ulaze u Francusku i na čelo države postavljaju kralja Luja XVIII. Napoleon je abdicirao i predao se Britancima. Nakon toga je poslan na otok Svetu Helenu, gdje je i umro 1821. godine.

# data[].attributes.body
Bitka kod Wagrama odigrala se 5. i 6. listopada 1809. godine. Bila je to odlučujuća pobjeda za Napoleona. Nakon bitke Napoleon je prisilio Austrijsko Carstvo da potpiše primirje i sklopi Schonbrunnov mir u listopadu. Također je okončao rat protiv Prvog francuskog carstva 1809. godine, boreći se protiv Francuske koja je stekla kontrolu nad njemačkim zemljama. Bitka se odigrala u ravnici Marchfeld sjeveroistočno od Beča. U njemu je Napoleon vodio vojsku od oko 154000 vojnika, a nadvojvoda Karlo vojsku od oko 158000 ljudi. Napoleonu je hitno trebala pobjeda, nakon poraza u bitki kod Asperna u svibnju, kako bi spriječio formiranje nove antifrancuske koalicije. Nadvojvoda Karlo od Austrije je svoju vojsku duž fronte duge 23 km sa središtem ispred sela Wagram i čekao francuski napad. Napoleon je odlučio napasti prije nego što je nadvojvoda Karlo mogao primiti pojačanje od 30000 vojnika od svog brata, nadvojvode Johanna. Kao rezultat toga, odmah nakon prelaska Dunava navečer 5. srpnja, napao je rastegnute austrijske linije, ali je odbijen. Ujutro 6. srpnja napad je predvodio nadvojvoda Karlo, koncentrirajući svoj napad na južno francusko krilo, kako bi odvojio Francuze od Dunava i okružio svoje južno krilo. S druge strane, Napoleon je svoj napad koncentrirao na sjeveru, na austrijske linije duž potoka Russbach. Uvođenjem rezervi na svoje južno krilo, Napoleon je uspio odbiti austrijski napad, u isto vrijeme njegov napad na sjever bio je uspješan. Shvativši situaciju, pokrenuo je konačni napad na austrijski centar, koji je uspio probiti i razdvojiti na dva dijela. Kada se vojska nadvojvode Johanna u kasnim poslijepodnevnim satima pojavila na bojnom polju, austrijska vojska se već povlačila, pa je i on bio prisiljen vrlo brzo se povući.Bitka je imala katastrofalne posljedice, s mnogo žrtava, uglavnom zbog teške koncentrirane topovske vatre, što je bila najveća upotreba topništva u bilo kojem ratu do tog vremena. Austrijsko Carstvo imalo je više od 40.000 je ubijenih, a Prvo francusko carstvo oko 34.000. Nakon četiri dana, nadvojvoda Karlo bio je prisiljen zatražiti primirje.