# data[].attributes.body
Aristòtil va criticar la teoria de les idees de Plató en uns quants sentits.

# data[].attributes.attachment_caption
Esquema represetatiu de la Teoria de les Idees de Plató

# data[].attributes.body
Segons Plató, hi ha una dualitat de mons, aomenat dualisme ontològic, on podem diferenciar els dos mons on ens trobem; les coses que pertanyen al mon sensible i les Idees que pertanyen al mon intel·ligible.

Les Coses son canviants, múltiples, diferents entre si, corruptibles i materials. I en canvi les Idees, son úniques, idèntiques a si mateixes.

# data[].attributes.attachment_caption
Inici de relació entre Plató i Aristòtil

# data[].attributes.body
En un principi sembla que Aristótil no critiqui la teoria de les Idees de Plató. Aquestes critiques començen quan ell ja comença a desenvolupar la seva pròpia filosofia. Aquesta teoria ja havia provocat molta controversia a l'Acadèmia. Criticant a Plató simplement es busca la veritat.

# data[].attributes.body
Plató pertany al moviment de l'idealisme. On hi han dos mons. El mon intel·ligible, el de les coses i el món sensible, el de les Idees. Aristòtil pertany al moviment del realisme. On només hi ha un món real i és el que coneixem. Simplement l'hem de estudiar de la manera correcte i científicament.

# data[].attributes.headline
Critica del moviment de les coses del mon intel·ligible

# data[].attributes.subject
Critica del moviment de les coses del mon intel·ligible

# data[].attributes.body
Aristòtil critica el dualisme ontològic, ja que no troba manera de donar sentit al moviment de les coses. Plató descriu algunes característiques que tenen les coses i les idees. Descriu les idees dient que són eternes, immutables, immobils, pures, incompostes, homogenies, incorruptibles pel món sensible. Les coses són tot el contrari, per tant, són mobils i mutables. Aquesta teoria no expressa el moment, ni el lloc en el que les coses del mon sensible poden produir un canvi. Encara que si les coses, en teoria, són la copia de les idees no haurien de fer cap canvi degut a que son immutables.

# data[].attributes.body
Aristòtil estarà d'acord que tots els objectes d'una mateixa classe comparteixen un element comú, l'universal, l'Idea, que és la causa de que apliquem una mateixa denominació a tots els elements d'u mateix gènere. Ara bé, Aristòtil no considera que l'universal no tingui una existència independent de les coses concretes.

El filòsof critica la teoria del mon de les idees de Plató, degut a que ell creu que en atribuir una realitat subsistent als universals (les Idees), crea una duplicació innecesària del món de les coses visibles, atribuint un món paral·lel que, al seu torn, necessitaria una explicació addicional.

# data[].attributes.headline
Com és possible que allò que fa que l'home sigui home, la seva essència, la Idea d'home, no resideixi en l'home, sinó que existeixi independentment d'ell?

# data[].attributes.subject
Com és possible que allò que fa que l'home sigui home, la seva essència, la Idea d'home, no resideixi en l'home, sinó que existeixi independentment d'ell?

# data[].attributes.body
Aristòtil defensa que la teoria de les idees de Plató és impossible, ja que estableix una separació entre els dos mons: intel·ligible i sensible. És a dir, el filòsof nega la possibilitat de que no pugui haver ninguna relació entre els dos mons ja que una cosa son les idees, i les coses son allò que provenen de les idees. Les coses son l'escència, la forma de les idees. Per tant, les Idees son el que permet que les coses siguin el que son.

S'arribava a platejar la pregunta "Com és possible que allò que fa que l'home sigui home, la seva essència, la Idea d'home, no resideixi en l'home, sinó que existeixi independentment d'ell?"

# data[].attributes.body
L'argument d'Aristòtil per criticar a les teories de Plató, farà servir per demostrar una contradicció lògica en la concepció platònica de les Idees, especialmet quan s'enten que aquestes idees existeixen com a entitats independents que serveixen com a models pels objectes del mon sensible.

Defensa que si cada objecte concret imita una Idea separada (per exemple, la "Idea de l'Home") per explicar aquesta imitació hauria d'existir una Idea superior que serveixi de model per a la Idea de l'Home. Aquests fets aportaran que Aristòtil defensi que perquè aixó sigui real, s'hauria de crear una cadena infinita de models de l'home, el tercer home, el quart home...

# data[].attributes.body
És considerat un dels filòsofs més fonamentals de l'història.

Va néixer a Tagase al any 354 i va morir a Hiponia al 430. A Hiponia va ser bisbe i va escriure obres molt importants.

Venia d'una familia de classe mitjana. Durant els estudis es va interessar pel maniqueisma, una relgió que veia el mon com una disputa entre el bé i el mal. Més trad va començar a estudiar el neoplatonisme. Després d'uns quants anys, Agustí es va sentir cridat pel cristianisme

# data[].attributes.body
Aristòtil critica a Plató per considerar que les Idees són causes de les coses. Plató defensa que les Idees son causes exemplars per les coses, però no causes eficients. Aristòtil rebutja aquesta idea i afirma que les coses tenen causes internes i eficients dins de si mateixes, no depenent d'un món transcendent de models per existir.

# data[].attributes.body
Va fer diverses obres

Les Confessions: Agustí parla d'una autobiografia on parla de la seva vida abans i després de convertir-se cristià. Parlant i opninant sobre la seva pròpia fe i sobre Déu.

La ciutat de Déu: Aquesta obra es centra amb la caiguda de Roma i com realment això no afecta als cristians de veritat, ja que aquests viuen en la "ciutat de Déu" que és un mon etern i espiritual qu eno té necessitat de cap lloc fisic.

Sobre la trinitat: Es centra en la naturalesa de Déu com una trinitat (pare, fill i esperit sant), ( memòria, intel·ligència i voluntat). Un pilar per la teologia d'aquell moment.

# data[].attributes.body
Agustí defensava que la veritat es troba en l'interior de l'ésser humà, i que Déu és l'última font de la veritat. Per a ell, la introspecció era essencial per conèixer a la pròpia ànima i per també, comprendre la relació amb Déu. Dit això, amb aquesta idea es veu clarament a les seves Confessions, on estudia la seva vida, i busca la veritat dins seu.

Descartes, amb la seva recerca per buscar una veritat indubtable, va arribar a la conclusió "Cogito, ergo sum" ("Penso, per tant, existeixo"). D'aquesta manera, Descartes també es va centrar en la introspecció com a mètode per arribar a una veritat fonamental.

# data[].attributes.body
Per Hipona, la fe cristiana era un element fonamental, que es veu clarament reflectit en la seva obra. Ell creu que la raó per si sola no pot arribar a la veritat completa, sinó que necessita la guia divina.

Descartes, encara que el seu pensament era més racionalista, també inclou a Déu com una peça central per justificar el seu argument. Defensava que, com que Déu era un element perfecta, no ens podia enganyar, cosa que assegura la veracitat de les idees clares i distintes que es troben en la raó humana.

# data[].attributes.body
Per Agustí, el dubte era un punt de partida per trobar certesa. Pel filòsof, aquest dubte es dirigeix cap a la cerca de la veritat en Déu.

Descartes en canvi, fa servir el dubte com a un mètode per trobar el coneixement segur. En el seu procés de dubte radical, Descartes elimina totes les certeses externes fins a arribar a una veritat irrefutable: la seva pròpia existència com a subjecte pensant.

# data[].attributes.body
Agustí d'Hipona destaca la diferència entre el cos i l'ànima que l'ànima és superior. I també, veu la unitat de la persona com a element essencial en el cristianisme.

Descartes també veu una diferència entre el cos i l'ànima, que ell l'anomena com a dualitat cartesiana. Descartes tracta el cos més com una màquina, mentre que l'ànima és la que pensa. Aquesta divisió va ser molt influent en la filosofia moderna i va marcar diferències amb la visió cristiana.

# data[].attributes.headline
RELACIÓ ENTRE AGUSTÍ D'HIPONA I DESCARTES

# data[].attributes.subject
RELACIÓ ENTRE AGUSTÍ D'HIPONA I DESCARTES