# data[].attributes.headline
📍הפונדק של קושי - הקילומטר ה101

# data[].attributes.subject
📍הפונדק של קושי - הקילומטר ה101

# data[].attributes.headline
נתקלתי במקרה בזמן הליכה, סידני אוסטרליה . יהי זכרו ברוך 

# data[].attributes.subject
נתקלתי במקרה בזמן הליכה, סידני אוסטרליה . יהי זכרו ברוך 

# data[].attributes.headline
נירשהרבה זמן לא

# data[].attributes.body
נירש

הרבה זמן לא כתבתי לך. זה קצת מוזר.                   עברה כבר תקופה מאז הפעם האחרונה שנפגשנו וזה לא אופייני לנו להיות בנפרד. ועוד לכל כך הרבה זמן. זוכר את ההתחלה שלנו? מאז שנפלת אני מריצה את כל הסיפור שלנו שוב ושוב בראש. איך שהיינו ביחד בכיתה שלוש שנים, בלי להעביר מילה או מבט אפילו. ובשנייה הראשונה שהתחלנו לדבר, התאהבנו. תוך עשרה ימים כבר נהיינו זוג. אני חושבת הרבה על שלוש השנים האלה ש"ביזבזנו" בלא להכיר. יכלנו להרוויח עוד זמן משמעותי יחד. זמן של אושר אמיתי. גרמת לי להיות בת האדם הכי מאושרת שיש, הכי ברת מזל שקיימת. גרמת לי להרגיש רגשות שלא ידעתי שקיימים אפילו. הרגשתי מה זה לאהוב ומה זה לקבל אהבה, לגלות שמישהו אוהב אותי מכל הלב. זכיתי להכיר ילד יחיד במינו עם לב כל כך טוב ונכון שמכיל ומכבד ותמיד תמיד רוצה לעזור, לכל אדם, בלי שום תמורה בחזרה. עם לב פתוח וטהור. אני זוכרת מתי הבנתי את זה בפעם הראשונה. אפילו עוד לא היינו זוג, דיברנו אולי במשך יומיים. הייתה את מסיבת הסיום של בית הספר והייתי במצב רוח רע ממש ולמרות שבקושי הכרת אותי, אתה היית זה שהגיע להיות לידי, לשבת איתי ולדאוג לי. למרות שבכיתי בהגזמה ולמרות שאמרתי המון דברים לא הגיוניים, היית שם. ואין לי מושג איך, בדיעבד, סיפרת לי ששם התחילו הרגשות שלך אליי. אחרי מספר ימים הצעת לי לצאת איתך. בראש שלי לא חשבתי שזה יהיה דייט, דמיינתי מפגש עם חברים. ריגש אותי לגלות שאתה בעניין ושזה רק שנינו. זה אחד הימים שהכי חקוקים לי בזיכרונות. איך לקחת אותי למסעדה והיא כבר עמדה להיסגר אבל היה לנו כל כך כיף שלא רצינו לסיים את הערב, אז עברנו לשבת בפארק רנדומלי. דיברנו על הרבה דברים, על הרגשות שלנו. היה כל כך נעים ונח לדבר בפתיחות כזאת. מאז שנפלת, בכל פעם שאני עצובה או צריכה אותך איתי אני עוברת שם. יושבת באוטו ומסתכלת על הפארק, נזכרת בתחושות האלה ומרגישה אותך. אני מתגעגעת אליך כל הזמן. אתה בן אדם מיוחד נירשקי, אתה טוב, הכי טוב שפגשתי בחיי. וקשה בלעדיך כאן. הרבה פעמים אני נזכרת כמה שהיינו בלתי נפרדים עד שהתגייסת לגולני, לא עבר יום בלי שנפגשנו. כל כך פחדנו שהגיוס שלך יגיע ומהרעיון של להיות בנפרד בלי להיפגש יום שלם. מצחיק כמה שחשבנו שיום אחד זה יותר מידי זמן בלי להיפגש. ועוד סגרת כבר בהתחלה 21, זוכר?? בטוח אתה זוכר. דאגת להשאיר לי מתנה, הכי שווה ורומנטית שקיבלתי כל חיי. דיסק און קי עם 42 סרטונים, 1 לבוקר ו1 לערב שכל יום יהיה לי מסך ממך שלא ארגיש את החוסר. דאגת למלא לי את החור שהשארת. וככה העברנו את החודש הראשון. ואז הגיע תורי להתגייס, זה כבר היה בלתי נסבל. אפילו לתפוס אחד את השנייה בשעת ט"ש לא הצלחנו. משם הגיע הרעיון לכתוב מחברות על כל מה שאנחנו רוצים לשתף ולא יכולים. כל פעם שנפגשנו החלפנו את המחברות. והאמת נירש, בלי זה לא הייתי שורדת את הנתק והמרחק. המכתב הזה הוא גם קצת מיני מחברת, רק שאין לי למי למסור אותו. איך זה אפשרי למסור מכתב לבן אדם שלא חי. חיכינו כל כך לסיים את סאגת הצבא ולהתחיל לחיות חיים אמיתיים יחד. כמה רצינו לגור ביחד, לבנות לך סל שתשחק בכדורסל כמה שרק תרצה וכמה חיכית למתנת שחרור שהבטחתי לך. קונסולת סוני דבילית. כבר עשינו הסכם שלא תשחק בה יותר מדי כדי שתוכל להשלים את כל היחס שהיה חסר לי בזמןהשירות שלך. הבטחת לי גם טיול גם חתול וכלב וילדים וחתונה. כל זה התנפץ ביום שנפלת. ואז התחילו החיים בלעדיך. לצידך, אבל בלעדיך. הלוואי שהיית חוזר לשמוע את כל מה שהיה מאז. הייתי בעבודה כשזה קרה, עדיין לא ידעתי. יום לפני עוד דיברנו לפני הכניסה ללבנון. כל הבוקר שלחתי לך הודעות כהרגלי, שתשלים כשתצאו להתרעננות. ואז התחילו השמועות על אירוע בלבנון. ואני, לשם שינוי לא קישרתי את זה אליך. המשכתי לעבוד, אכלתי ארוחת ערב, התקלחתי ואז, קיבלתי שיחת טלפון.

"נעה יש מתחת לבית של ניר הרבה קצינים. אולי כדי שתלכי לבדוק". התלבשתי מהר תוך כדי חיוג למשפחה שלך. ענו לי בבכי והקצינה שהייתה שם לקחה את הטלפון ודיברה איתי.

"היי חמודה יש איתך מישהו? מישהו יכול להקפיץ אותך לפה" והלב שלי נפל. שאלתי אותה מה קרה, נפצעת? משהו חמור יותר? היא לא ענתה לי ואמרה לי לבוא. הילה אחותי הייתה לידי והתחלתי לבכות, עדין הייתה לי תקווה ש"רק" נפצעת, ידעתי בלב שלא ובכל זאת העדפתי להיעזר בתקווה הזאת. נהגתי אני, רציתי להגיע לבית שלך הכי  מהר שאפשר ולגלות שהכל טעות. שלחתי הודעה לחברים שנפצעת ושאעדכן בהמשך. 4 דקות לתוך הנסיעה קיבלתי שיחה. ביקשו שאעצור עם הרכב בצד. לא הסכמתי, ידעתי שאם אני עוצרת מספרים לי את מה שאני לא רוצה לגלות. בסופו של דבר עצרתי. בכיתי המון אבל הייתי נחושה להגיע לבית שלך כדי לאמת את זה באופן סופי. ואז הגענו. היה אישור ודאי. אתה לא איתי יותר. החלטתי להתנתק לרגע. נתתי את התשובות שהיו צריכים ת"ז, תמונה להותרלפרסום וכל מידע שביקשו. זה הרגיש לא אמיתי. ואז נפלה בי ההבנה של מה קרה הרגע? מה אני עושה עכשיו? לאן אני מתקדמת? ואז הגיע החלק היותר נורא, להודיע לחברים. אבל כבר לא הייתי מסוגלת. ופתאום גל שיחות והודעות של "משתתפת בצערך" ובכלל עדיין לא עיכלתי. באיזה צער אתם משתתפים. מה אתה באמת מת? ניר, זה היה היום הכי ארוך בחיים שלי. לקבל את ההודעה הנוראית הזאת ולנסות להשלים עם זה שמחר בבוקר אני צריכה לכתוב הספד עליך ולקבור אותך. הבטחת לי שאתה איתי לכל החיים, שתקים איתי משפחה. לא מתאים לך לא לעמוד בהבטחות שלך. בהתחלה כעסתי עליך. אבל ידעתי שעשית הכל כדי לשמור על עצמך, כי הבטחת לי. נגמרה השבעה והתחילו החיים, אלה שאחריך. הגעתי אל הלא נודע. פעם ראשונה שאני מאבדת בן אדם שאני קרובה אליו. ועוד אותך נירשי. החוסר שלך נוראי, קשה בלעדיך. אתה האדם היחיד שמבין ומכיל אותי. ועכשיו אתה לא כאן. אני יודעת שאתה תמיד איתי, אבל זה לא מספיק לי. אני מתנחמת שחיינו כל יום במלואו. שלא פספסנו יום להזכיר כמה אנחנו אוהבים אחד את השניה, שטילנו ונפשנו מלא שחווינו כל כך הרבה למרות שהיו לנו רק 3 שנים יחד. לפחות זה הרגיש שאנחנו יחד כל החיים.

הלוואי והיית חוזר, לעוד חוויה אחרונה, לעוד שיחה אחרונה, לעוד נשיקה אחרונה.

אני מתגעגעת אליך נירש. אתה כל החיים שלי. אני עדיין מחכה שתחזור.

אני אוהבת אותך, אין סוף, נעה שלך.

# data[].attributes.headline
📍פונדק עין יהב

# data[].attributes.subject
📍פונדק עין יהב

# data[].attributes.headline
ניר בהתרעננות בעיר הבה

# data[].attributes.body
ניר בהתרעננות בעיר הבהדים

יציאה מעזה כדי להתאוורר המשפחה נסעה לפגוש אותו כולנו היינו שם

יהי זכרו ברוך

# data[].attributes.headline
שתילת עץ לזכרו של ניר 

# data[].attributes.body
שתילת עץ לזכרו של ניר ביער בארי האתר נתרם על ידי קקל לזכרם של כל הנופלים במלחמה האחרונה מלחמת חרבות ברזל

# data[].attributes.headline
תושבי מנרה מודים לניר 

# data[].attributes.body
תושבי מנרה מודים לניר על התקופה שהיה בקיבוץ ששמר עליהם ועל התושבים מעריכים ומוקירים את זכרו ואת הגבורה שהוכיח שמדינת ישראל ועם ישראל חשובים לו מכל דבר אחר והוכיח את זה על ידי פעילות ולחימה מול אויב וחיסול חדירה לקיבוץ כאשר ניר נלחם במחבלים וחיסל אותם ועל כך קיבל אות הקרה

יהי זכרו ברוך

# data[].attributes.headline
היי ניר אחי מה קורה הר

# data[].attributes.body
היי ניר אחי מה קורה הרבה זמן לא דיברנו, בזמן שאתה שם למעלה הספקתי להשתחרר וכבר לעשות מיני טיול גדול חבל שאתה לא פה כדי לשמוע על זה , אני לוקח אותך לכל מקום ואתה תמיד תהיה חלק ממני אני אוהב אותך ומתגעגע אלייך

# data[].attributes.body
נירש

אני לא מצליחה להבין איך עברה שנה.

אני מרגישה כאילו הזמן עצר. העולם ממשיך להתקיים, אנשים ממשיכים לחיות, אבל אצלי הזמן לא זז.

מרגיש שרק אתמול נפרדתי ממך בפעם האחרונה, רגע לפני שעלית לאוטובוס, זוכרת איך בידיוק התקרבתי לנשיקה האחרונה ומישהו עבר לנו באמצע.  וכבר זירזו אותך ובכל זאת לא ויתרת עלייה.

הכל פתאום נראה כמו תסריט של סרט עם סוף נוראי. הגעת לבסיס ורשמת לי יש לי חדשות רעות, ואז אמרת שאתה נכנס שוב ללבנון, ואז השיחה האחרונה ואז ההודעה האחרונה, שתי תמונות עם החיוך המיוחד שלך.

ואז התחילו שמועות.

ואז דממה.

הלב שלי נעצר.

פתאום לכלום אין משמעות, שום דבר לא מרגש, והלב לא מפסיק לכאוב. פתאום אני צריכה להבין איך לחיות בלעדייך. הבן אדם שמשלים אותי ומבין אותי הכי טוב.

אתה הבן אדם הכי טוב שאני מכירה.  היית לי בית, נתת לי ביטחון, והענקת לי אהבה אין סופית. גרמת לי להרגיש ברת מזל.

היו לנו ככ הרבה תוכניות. היו לנו חיים שלמים לפנינו, והכל נלקח ברגע.

כבר היית אמור להתשחרר, והיינו אמורים לטייל בעולם עכשיו. ובמקום זה אנחנו כאן.

אני בגוף ואתה בנפש.

נירשי, רקיני כאן בלעדייך.

תדע שאתה תמיד במחשבות שלי ובחלומות שלי. החיוך שלך חקוק לי בראש לנצח.  אתה מלווה אותי בכל צעד והחלטה. השארת אחרייך מורשת. ואני לומדת מהדרך שלך בכל יום מחדש. אני אוהבת אותך מכל ליבי,אהבת נפש, 20 ו-17. ומחכה לך, נעה שלך.

# data[].attributes.body
12.08.2025

היום ניר משתחרר. היה אמור להשתחרר.

וזה ממש היה הסימון שלי לתחילת החיים האמיתיים שלי ושלו. ביחד ובנפרד. זה היה הדדליין. שזהו אפשר להתחיל ללמוד לעבור לעבודה של גדולים לגור בבית משל עצמנו. ולהפוך לאנשים עצמאים ובוגרים.

החודש הייתי אמורה לעזוב את ריבר, לסגור טיול גדול עם ניר לארה״ב ולהתחיל להתארגן על היחידת דיור בשביל שנינו. אבל הוא מת לי בדרך.

בלילה חלמתי עליו. תמיד בחלומות שלי אני יודעת שהוא מת ופתאום הוא מופיעה ואני לא מבינה מה הוא עושה שם. היום חלמתי שהוא חוזר וזה יצא בתזמון ממש מדוייק. את הדרך הזאת של ״החיים הבוגרים שלי״ התחלתי כשהוא נהרג  לבד ולא איתו. והוא רצה שאספר לו את כל מה שעשיתי בנתיים. שטסתי כבר פעמים, אפילו ללונדון ושלקחתי את הניהול של ריבר ושאפילו סגרתי טיול גדול ליפן עם אפק. הוא היה ממש מרוצה.

אני לא ממש מרוצה ואני אפילו ממש ההפך כי אני לא רוצה לעשות את כל הדברים האלה בלעדיו ורציתי שהוא יהיה לצידי בכל הצעדים האלה.

בקיצור חרא על החיים שלי אני מתגעגעת אליו.

# data[].attributes.headline
📍סופרלנד, ראשון לציון

# data[].attributes.subject
📍סופרלנד, ראשון לציון

# data[].attributes.headline
מנוסע רנדומלי בנתב'ג

# data[].attributes.subject
מנוסע רנדומלי בנתב'ג

# data[].attributes.body
לא הכרתי אותך אבל נוח על משכבך בשלום אחי

# data[].attributes.headline
לעולם נזכור אותך אחי💔🤎

# data[].attributes.subject
לעולם נזכור אותך אחי💔🤎

# data[].attributes.headline
מרגש לראות את זה בהרי הקווקז. אנחנו כאן בזכותך. יהיה זכרך ברוך 

# data[].attributes.subject
מרגש לראות את זה בהרי הקווקז. אנחנו כאן בזכותך. יהיה זכרך ברוך 

# data[].attributes.headline
אושי אושי דימונה 

# data[].attributes.body
אושי אושי דימונה

# data[].attributes.headline
בקבוקי יין לזכר ניר🩵

# data[].attributes.subject
בקבוקי יין לזכר ניר🩵

# data[].attributes.body
קוד קופון ניר

https://wineandfriends.co.il/?s=ניר+גופר

# data[].attributes.headline
📍צימר פנינה במדבר, מושב צופר

# data[].attributes.subject
📍צימר פנינה במדבר, מושב צופר

# data[].attributes.headline
אני וניר היינו באותה ה

# data[].attributes.body
אני וניר היינו באותה הכיתה כל התיכון אבל אף פעם לא יצא לנו לדבר. בטיול שנתי האחרון בכיתה יב דיברנו בפעם הראשונה וישר נהיה חיבור.אחרי שבוע הוא הציע לי להיות בת הזוג שלו לנשף, ואחרי פחות מחודש נהינו זוג. בחודש מאז שדיברנו לראשונה הפכנו לחברים הכי טובים, הוא הפך להכל בשבילי.

ניר היה אור. בן אדם טהור בלי אף כוונה רעה. לכל מקום שהגיע פיזר חיוכים וגרם לכולם להרגיש טוב יותר. תמיד חיפש איפה ואיך לעזור ולהפיץ טוב. הוא תמיד דאג לי, וידא שאני אהיה שמחה ושיהיה לי טוב. ניר השלים אותי, לימד אותי מה זה לאהוב ואיך זה להרגיש נאהבת. הייתה תקופה ששנינו הינו בטירונות במקביל ולא ההינו מצליחים לדבר בכלל. בכל התקופה הזאת הוא כתב לי מחברות ושיתף בהן את כל התחושות והרגשות שלו, כשהיינו נפגשים הוא היה נותן לי אותן כדי שכשלא נהיה ביחד אני אוכל להרגיש קרובה. אחרי שהשתחררתי הוא היה דואג בכל לילה להתקשר לספר לי סיפור לפני השינה ונשאר איתי על הקו עד שהייתי נרדמת. חיכינו לשחרור, חלמנו לעשות טיול גדול בארצות הברית, ללכת למשחק NBA ולהנות מהחופש. אח"כ לעבור לגור ביחד ביחידת דיור בבית שלי. ביציאה האחרונה שלו לבית תכננו כבר לקנות ספה, להתחיל להפוך את המקום לשלנו. אבל הקפיצו אותו לבסיס ופיספסנו את ההזדמנות להתחיל להפוך את החלום למציאות. בשיחה האחרונה שלנו דיברנו כרגיל, כמו לפני כל כניסה. ניר מרגיע אותי ואני אותו. היינו תמיד מסיימים את השיחות בנדבר או נשתמע כדי שלא נצטרך לומר ביי אף פעם. ביי היה לנו תמידי מידי. השיחה נגמרה בניפגש ואני אוהב אותך ומיד אחרייה קיבלתי 2 תמונות של חיוך. היה לנו נוהל מאז הטירונות שבכל פעם שמפקידים את הטלפון שולחים 2 תמונות מחייכים. וזה הדבר האחרון שיש לי ממנו, החיוך שלו.

קשה להתמודד עם החוסר של ניר, לקום בכל בוקר ולהבין שגם היום הוא לא יחזור. החוסר של ניר מורגש בכל פעולה הכי קטנה. הייתי רגילה לקום בכל בוקר משיחה שלו וללכת לישון בכל לילה כשהקול שלו איתי. ועכשיו, כבר אין את זה. אני מרגישה שאיבדתי את הלב שלי, את החלק השני שלי. תמיד היינו מתווכחים מי אוהב את מי יותר וזה לא היה נגמר עד שהמצאנו מספר 20 ו-17 שזה המספר הכי גדול בעולם, האינסוף האחרון. וכשהוא נהרג הוא לקח איתו את האהבה הגדול הזאת והשאיר אותי לאהוב 20 ו-17 בן אדם שכבר לא יחזור. הוא השאיר לי מתנה ממש יומיים לפני שהוא נהרג, דובי שמדבר עם הקול שלו. הוא אומר לי שם כמה שהוא אוהב אותי ושהוא איתי מכל מקום שהוא נמצא. אז למרות שהוא כבר לא יחזור ולמרות שכבר לא נזכה להגשים את החלומות שלנו ביחד, אני יודעת שלנצח הוא איתי ולא הייתי מוותרת על זה גם אם הסוף היה ידוע מראש.

# data[].attributes.headline
בbean בשיקגו

# data[].attributes.body
בbean בשיקגו

# data[].attributes.headline
יום זכרון ראשון בלעדיך

# data[].attributes.body
יום זכרון ראשון בלעדיך💔

# data[].attributes.headline
תמיד נמשיך להנציח אותך💛

# data[].attributes.subject
תמיד נמשיך להנציח אותך💛

# data[].attributes.headline
חמישה חודשים🫀

# data[].attributes.body
חמישה חודשים🫀

# data[].attributes.headline
מתגעגעת לילד המטורלל ה

# data[].attributes.body
מתגעגעת לילד המטורלל הזה

# data[].attributes.headline
יום האהבה❤️‍🩹

# data[].attributes.body
יום האהבה❤️‍🩹

# data[].attributes.headline
נמשיך להנציח אותך בכל מקום אחי

# data[].attributes.subject
נמשיך להנציח אותך בכל מקום אחי

# data[].attributes.headline
בכל מקום בעולם נזכור אותך ניר

# data[].attributes.subject
בכל מקום בעולם נזכור אותך ניר

# data[].attributes.headline
השם יקום דמו הטהור, גיבור ישראל ❤️

# data[].attributes.subject
השם יקום דמו הטהור, גיבור ישראל ❤️